Справа № 2-а-139/10
Суддя: Іваніна Ю. В.
Дата ухвалення: 2010-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-139/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2010 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Іваніної Ю.В.,

при секретарі Худайбердієвій Н.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, адміністративну справу №2-а-139/10 за позовом Релігійної громади Істинно Православної Церкви при храмі ОСОБА_3 до Запорізької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Релігійна громада Істинно Православної Церкви при храмі ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради №18 від 30.11.2007 року «Про скасування п.п.3.2, 4 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.02.1998 року №85 «Про прийняття до комунальної власності м.Запоріжжя будівель та споруд колишнього закладу №61 військового містечка №28 «Мокре» та подальше його використання». Як зазначено в позові, враховуючи письмове звернення позивача, 25.02.1998 року рішенням №85 відповідач передав позивачу у безстрокове безоплатне користування обєкт нерухомості цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Військбуд, 20в. Про здійснення цієї угоди свідчить акт приймання-передачі майна сторін від 31.03.1998 року. Позивач використовував зазначені будівлі і споруди за прямим призначенням, виконував поточні і капітальні ремонти, реконструкцію та поліпшення, які істотно підвищили ринкову вартість нерухомого майна та сприяли можливості ухвалення рішення з передачі у власність позивача вказаного майна. Рішенням Запорізької міської ради №18 від 30.11.2007 року було скасовано п.п.3.2, 4 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.02.1998 року №85 «Про прийняття до комунальної власності м.Запоріжжя будівель та споруд колишнього закладу №61 військового містечка №28 «Мокре» та подальше його використання». Зазначене рішення прийнято з порушеннями вимог чинного законодавства, оскільки законом міській раді не надано право в односторонньому порядку скасовувати договірні відносини, це можливо лише в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені у позові, в повному обсязі та додатково суду пояснив, що згідно рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року в аспекті конституційного подання положення ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.1, 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що оскаржуване позивачем рішення прийняте Запорізькою міською радою в межах наданих їй повноважень, закріплених чинним законодавством, оскільки скасування попередньо наданої виконавчим комітетом міської ради згоди на передачу позивачеві в безкоштовне користування будівель та споруд колишнього дошкільного закладу №61 військового містечка №28 «Мокре» та доручення щодо проведення технічної інвентаризації земельної ділянки є рішенням власника вищевказаних обєктів нерухомого майна, який відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності. Спосіб, у який було прийнято оскаржуване рішення, безпосередньо відповідає тому способу скасування рішень, який передбачений нормами чинного законодавства. Тому підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №85 від 25.02.1998 року згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1443 від 02.12.1996 року «Про поетапну передачу до комунальної власності обєктів соціальної інфраструктури», Директиви начальника генерального штабу Збройних сил України №115/1/076 від 13.03.1997 року «Про скорочення чисельності службовців в ВПС України», у звязку з реформуванням дитячого закладу №61, враховуючи звернення релігійної громади Істинно православної церкви при храмі ОСОБА_3, прийнято до комунальної власності м.Запоріжжя будівлі та споруди колишнього дошкільного закладу №61 військового містечка №28 «Мокре» та передано в безкоштовне користування вищезазначені будівлі та споруди релігійній громаді Істинно православної церкви при храмі ОСОБА_3 для розміщення воскресної школи, їдальні, притулку та проведення богослужіння (а.с.6).

Згідно акту прийому-передачі від 31.03.1998 року управління комунальної власності міської ради в особі начальника управління ОСОБА_4 передало, а релігійна громада Істинно православної церкви при храмі ОСОБА_3 в особі отця ОСОБА_5 прийняла в безстрокове користування будівлі та споруди колишнього дитячого дошкільного закладу №61 військового містечка «Мокре» (а.с.32).

На підставі ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Таким чином, суд вважає, що після передачі відповідачем та прийняття позивачем зазначеного майна у останнього виникло право користування ним. Позивач використовував вказані будівлі і споруди за прямим призначенням, виконував поточні і капітальні ремонти, реконструкцію та поліпшення, які істотно підвищили ринкову вартість нерухомого майна.

Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації №2585р від 05.11.2004 року присвоєно будівлям та спорудам релігійної громади Істинно православної церкви при храмі ОСОБА_3, розташованим за адресою: м.Запоріжжя, вул.Військбуд, 28, поштову адресу: м.Запоріжжя, вул.Військбуд, 20-в (а.с.12, 24-25).

Рішенням Запорізької міської ради №18 від 30.11.2007 року скасовано п.п.3.2, 4 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.02.1998 року №85 «Про прийняття до комунальної власності м.Запоріжжя будівель та споруд колишнього закладу №61 військового містечка №28 «Мокре» та подальше його використання» (а.с.5).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною 1 ст.59 вказаного Закону передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

На підставі ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як вбачається з Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.1, 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16.04.2009 року №7-рп/2009, в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст.3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними та фізичними особами (ст.74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Нормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, оскільки рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №85 від 25.02.1998 року є актом одноразового застосування, вичерпало свою дію фактом його виконання, тому воно не може бути скасовано чи змінено органом місцевого самоврядування після його виконання.

Крім того, після прийняття зазначено рішення виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів права позивача на користування вказаним нерухомим майном, і субєкти цих правовідносин, в даному випадку позивач, заперечує проти їх зміни чи припинення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірності прийняття спірного рішення, заперечення проти позову є безпідставними та необґрунтованими.

В той же час, вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради №18 від 30 листопада 2007 року «Про скасування п.п.3.2, 4 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.02.1998 року №85 «Про прийняття до комунальної власності м.Запоріжжя будівель та споруд колишнього закладу №61 військового містечка №28 «Мокре» та подальше його використання» є обґрунтованими, заснованими на законі, підтвердженими зібраними у справі доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.3, 19, 144 Конституції України, ст.ст.25, 46, 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, ст.ст.17, 23, 154, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Релігійної громади Істинно Православної Церкви при храмі ОСОБА_3 до Запорізької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення задовольнити повністю.

Рішення Запорізької міської ради №18 від 30 листопада 2007 року «Про скасування п.п.3.2, 4 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.02.1998 року №85 «Про прийняття до комунальної власності м.Запоріжжя будівель та споруд колишнього закладу №61 військового містечка №28 «Мокре» та подальше його використання» визнати недійсним та скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Ю.В.Іваніна