Справа № 820/1274/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 р. № 820/1274/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (64264, обл. Харківська, Балаклійський район, с. Щурівка, вул.Чапаєва, б. 60, кв. 38) до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (Балаклійський відділ), (64200, обл. Харківська, м. Балаклія, вул. Соборна, б. 45) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Зміївського обєднаного управління Пенсійного фонду України (Балаклійський відділ) щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії.

- зобовязати Зміївське обєднане управління Пенсійного фонду Україні (Балаклійський відділ) поновити ОСОБА_1, нарахування та виплату пенсії на/рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії - з 01.10.2017 р., а також звернути постанову суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Позивач просить адміністративний позов розглядати без його участі. Також позивач просить адміністративний позов розглянути справу за правилами ст.260 КАС України, у порядку спрощеного позовного провадження.

Підставою подання вказаного позову слугувало те, що відповідне Управління Пенсійного фонду України з жовтня 2017 року припинило виплату призначеної позивачу пенсії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером, раніше позивач був зареєстрований та постійно проживав в м. Хрустальний (колишня назва м.Красний луч) Луганської області, де перебував на обліку у Пенсійному фонді та отримував пенсію. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції у місті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, внаслідок чого позивач, за рекомендаціями Міністерства соціальної політики України, звернувся із заявою про взяття на облік та нарахування пенсії до відповідача - Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області. На підставі зазначеного відповідач нараховував позивачу пенсійне забезпечення. Однак, починаючи з грудня 2017 року відповідачем безпідставно припинено нарахування пенсії позивачу. Від відповідача ОСОБА_1 ніякої інформації щодо прийняття рішення про припинення пенсії не надходило. Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

На виконання ухвали суду відповідачем 15.03.2018 року надано відзив на позов, в якому останній просив суд відмовити у задоволені позову, у зв'язку з тим, що позивачу автоматично припинено виплату пенсії з 01.10.2017 року, як особі, яка фактично не проживає на території Балаклійського району Харківської області. Зазначає, що як вбачається із норм діючого законодавства, а саме: ст. 47 та ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпним та може врегульовуватися іншими нормативно-правовими актами. Станом на 01.03.2018 року позивач до Управління із письмовою заявою про поновлення виплати пенсії не звертався. Відповідно до п. 2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011, Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується ОСОБА_2 України та законами України, актами Президента України та ОСОБА_3 Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра. Зазначає, що припиняючи виплату пенсії позивачу, Управління діяло на виконання вимог постанови ОСОБА_3 Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», у межах повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством України. Правовий аналіз даної ситуації дозволяє зробити висновок про те, що не діяльність Управління, а саме відсутність позивача за вищевказаною адресою проживання в Балаклійському районі Харківської області і призвела до припинення виплати пенсії. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № (сервї АБ № 071809), яке видано Пенсійним фондом України 13.05.2008 року, термін дії: довічно, (зв. бік а.с.12).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.12.2016 року № НОМЕР_1. (а.с.12) Попереднім місцем проживання позивача є м.Красний Луч Луганської області. Внаслідок проведення АТО позивач був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на положення Постанови ОСОБА_3 Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції" № 637 від 05.11.2014р. (в редакції від 05.11.2014р, яка діяла на момент набуття позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи), відповідно якої призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач звернувся до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (Балаклійський відділ).

Судом встановлено, що 16.12.2016 р. Позивач звернувся до Управління із заявою запросити його пенсійну справу із Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та наддав заяву про перерахування пенсії на рахунок Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10020/0475. Відповідачем на адресу Бахмутського об'єднаного УПФУ Донецької області було направлено запит стосовно наділсання пенсійної справи позивача до Управління відповідача.

На підставі заяви позивача про взяття на облік Балаклійським відділом Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з 01.03.2016 року на підставі Розпорядження № 844407 від 12.01.2017 року (а.с. 33) нараховувались пенсійні виплати включно по вересень 2017 року. Однак, починаючи з жовтня 2017 року виплати позивачу було припинено.

Позивачем у позові повідомлено, що він у грудні 2017 року з телефонної розмови з працівником відповідача йому стало відомо, що виплати пенсії припинено у зв'язку із відсутністю його за фактичним місцем проживання (перебування), тобто за порушення обов'язкової вимоги для отримання соціальних послуг відповідно ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VІІ від 20.10.2014р. Жодного повідомлення чи рішення про припинення виплати пенсії позивач не отримував. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В звязку із встановленими обставинами справи, суд зазначає наступне.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VI.

Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 р. №1706-VII врегульований статус внутрішньо переміщених осіб, відповідно ст.7 Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону №1058-VI встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VI та включають таки випадки для припинення пенсії: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем не надано доказів прийняття ним рішення щодо припинення позивачеві пенсії.

Крім того, статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» такої підстави для припинення виплати пенсії, як відсутність підтвердження місця проживання, про яку вказував у позові позивач, не встановлено.

Отже, будь-яких інших підстав для припинення виплати пенсії не передбачено, а тому посилання відповідача, що Балаклійським відділом Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області припинено виплату пенсії позивачу на підставі того, що позивач не знаходився за фактичним місцем проживання (перебування) є не законним та таким, що суперечить чинному законодавству України.

Статтею 46 ОСОБА_2 України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Положеннями ст. 19 ОСОБА_2 України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Згідно ст. 64 ОСОБА_2 України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому ОСОБА_3 Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено м.Красний Луч (Луганська обл.).

Судом встановлено, що рішення Балаклійським відділом Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про зупинення з 01.10.2017р. виплати пенсії позивачу - ОСОБА_1, відповідачем відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - не приймалось.

Доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії ОСОБА_1 суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Статтею 1 Закону України " Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частинами 1-2 ст.7 вказаного Закону унормовано, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 1 статті 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Пунктом 2 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному ОСОБА_3 Міністрів України.

07 листопада 2014 року ОСОБА_3 Міністрів України прийнято постанову № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей", якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 8 "Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства", затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 визначено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 , пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Постановою ОСОБА_3 Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (в редакції на момент призупинення виплати пенсії позивачу) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою ОСОБА_3 Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється в установах публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому.

Постановою ОСОБА_3 Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Згідно п. 9 Порядку № 509 у разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на вищенаведені норми вбачається, що особа, яка не перемістилась з непідконтрольної Україні території, але бажає й надалі отримувати пенсію повинна переміститись на контрольовану українською владою територію для вирішення питання отримання соціальної виплати (пенсії), за місцем фактичного проживання звернутись до управління ПФУ (за місцем проживання) та надати заяву про переведення пенсійної справи (призначення пенсій, виплату допомоги на поховання, виплату недоотриманої пенсії), а також довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Матеріалами справі підтверджено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки від 06.12.2016 р., перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком.

З урахуванням вищенаведеного, вбачається, що позивач виконав усі вимоги, передбачені законодавством задля отримання пенсії, разом з тим, з жовтня 2017 року виплата пенсії позивачу призупинена. У свою чергу, як вже зазначалось вище, статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» такої підстави для припинення виплати пенсії, як відсутність підтвердження місця проживання, про яку вказував у позові позивач, не встановлено.

Суд також відмічає, що п.5 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлено виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: в інших випадках, передбачених законом.

Однак, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами ОСОБА_3 Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця. Зміна місця проживання не свідчить про те, що призначення пенсії відбулось на підставі недостовірних документів.

Суд зауважує, що постанова КМУ № 509 від 01.10.2014 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", постанова КМУ № 595 від 07.11.2014 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам, організаціям Донецької та Луганської областей", постанова КМУ № 509 від 01.10.2014 "Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ", постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 "Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", постанова КМУ від 18.02.2016 № 136 "Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації…" , не є законами, а тому, зазначені підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Право приймати закони, вносити до них зміни належить виключно ОСОБА_4 України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі: ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. Верховна ОСОБА_4 України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти ОСОБА_3 Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян ОСОБА_3 Міністрів України Верховною ОСОБА_4 України не надано.

Припинення виплати пенсії на підставі положень постанов ОСОБА_3 Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину ОСОБА_2 України.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертається до положень ОСОБА_2 України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення.

Відповідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст.1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_2 та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявну протиправну бездіяльність відповідача та відсутність у відповідача правових підстав для припинення виплати позивачу пенсії з підстави відсутності його за фактичним місцем проживання (перебування).

Відповідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч.1 ст.371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, в частині виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць, рішення підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2,3,6,8, 242, 243, 245, 246, 255, 293, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (64264, обл. Харківська, Балаклійський район, с. Щурівка, вул. Чапаєва, б. 60, кв. 38) до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (Балаклійський відділ), (64200, обл. Харківська, м. Балаклія, вул. Соборна, б. 45) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Зміївського обєднаного управління Пенсійного фонду України (Балаклійський відділ) щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії.

Зобов'язати Зміївське обєднане управління Пенсійного фонду Україні (Балаклійський відділ) поновити ОСОБА_1, нарахування та виплату пенсії на/рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії, сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії - з 01.10.2017 року.

Звернути постанову суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 11 квітня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.