Справа № 823/506/18
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

05 квітня 2018 року справа № 823/506/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савости С.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 - за договором,

представника відповідача: Дмитрука В.Л. - за довіреністю,

представника третьої особи: не з'явився;

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в місті Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Власов Транс», про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №039910 від 17.01.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що належний йому на праві власності автомобіль MAN NGM 15.250, реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий, відповідно до договору оренди №969 від 25.02.2016 товариству з обмеженою відповідальністю «Власов Транс».

Позивач стверджує, що не використовував авто самостійно, для власних потреб, а отже і не є перевізником в розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт», тому оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити.

В письмовому відзиві на адміністративний позов та в судовому засіданні представник відповідача просив у його задоволенні відмовити повністю, зазначивши, що 29.11.2016 на км 450+500 автомобільної дороги М-05, Київ-Одеса, проведений ваговий контроль автомобіля MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 та встановлено, що навантаження на одиночну вісь при допустимих 11,0 тон становить 11,82 тон, що є перевищенням на 7,45%.

Водій ОСОБА_4 надав для перевірки документи, серед яких договір оренди транспортного засобу відсутній. Також відсутній і дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами.

На думку представника відповідача, той факт, що водій не надав офіційного документу про використання транспортного засобу на законних підставах наймачем (орендарем) TOB «Власов Транс», свідчить про навмисне приховування факту передачі транспортного засобу його власником в найм (оренду) з метою ухилення від відповідальності за порушення вимог чинного законодавства як власника, так і наймача (орендаря).

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідач жодним чином не спростував викладені в адміністративному позові доводи, а тому наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача у відповіді на відзив зазначив, що позивач не довів, що на момент проведення перевірки він був перевізником, оскільки не надав жодного документу, який би спростовував правомірність визначення його, як перевізника.

Представник третьої особи направив до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Справу просив розглянути без його участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки MAN NGM 15.250, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

25 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Власов Транс» укладено договір оренди згаданого транспортного засобу строком на п'ять років. Договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №969.

Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої складено акт серії №ВН 0150082 від 29.11.2016, яким зафіксовано, що на автомобільній дорозі М-05 (450км+500м), Київ-Одеса, проведений ваговий контроль автомобіля MAN NGM 15.250, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та встановлено, що навантаження на одиночну вісь при допустимих 11,0 тон становить 11,82 тон.

На підставі акту перевірки виконуючим обов'язки начальника управління Укртрансбезпеки в Черкаській області ОСОБА_6 прийнято постанову №039910 від 17.01.2017, якою до ФОП ОСОБА_3 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV (далі - Закон №2862-IV) визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Пунктом 1 Порядку №879, визначено, що цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку №879 визначено, що вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до п.16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати (п.18 Порядку №879).

Відповідно до п. 21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пункти 27 - 31-1 Порядку №879 передбачають, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Абзацом 18 ч. 1 ст. 1 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Пунктом 31-1 Порядку №879 встановлено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III встановлено відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що плата за проїзд автомобільними дорогами з перевищенням вагових обмежень справляється, а штрафи накладаються виключно на автомобільного перевізника.

В контексті наведеного суд зазначає, що спірною постановою штраф застосований до позивача, як до фізичної особи-підприємця, що здійснювала рух транспортним засобом без відповідного дозволу, однак вищевказаний автомобіль переданий позивачем в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Власов Транс».

Крім того, факт здійснення 29.11.2016 перевезень вантажу саме товариством з обмеженою відповідальністю «Власов Транс» вантажним транспортним засобом марки MAN NGM 15.250, реєстраційний номер НОМЕР_1 підтверджується товарно-транспортною накладною від 28.11.2016 серії №2631, письмовими поясненнями ТОВ «Власов Транс», наказом про прийняття на роботу на посаду водія ОСОБА_4 №20-вк від 29.08.2016, видатковим касовим ордером від 19.01.2017 про внесення плати за оренду транспортного засобу.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що він в даному випадку не є автомобільним перевізником в розумінні абз. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 2344-III, що виключає можливість накладення на нього штрафу за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В контексті перелічених положень Кодексу адміністративного судочинства України в ході судового розгляду спору відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність застосування до позивача штрафу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що використовуючи владні, управлінські функції при вирішенні питання про притягнення до відповідальності позивача, відповідач діяв всупереч вимог Закону, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №039910 від 17.01.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті (м. Київ, просп. Перемоги, 14, ) на користь ОСОБА_3, (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10 квітня 2018 року.

Суддя В.В. Гаращенко