Справа № 826/11649/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
судді - Келеберда В.І., Амельохін В.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, треті особи - Фонд державного майна України, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 № 612-р «Про тимчасове покладення виконання обов'язків голови Фонду державного майна України на ОСОБА_5.»

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 № 612-р «Про тимчасове покладення виконання обов'язків голови Фонду державного майна України на ОСОБА_5.» тимчасово, до призначення в установленому порядку голови Фонду державного майна України, покладено виконання обов'язків голови Фонду на керівника апарату Фонду державного майна України ОСОБА_5.

Позивач вважає вказане розпорядження таким, що не відповідає чинному законодавству та підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду за захистом своїх законних прав з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки правовідносини у сфері що регулюються оскаржуваним розпорядженням жодним чином не порушують права позивача, то позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване розпорядження не відповідає діючому законодавству, у зв'язку із чим воно підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, призначення за поданням Прем'єр-міністра України голови Фонду державного майна України.

Статтею 42 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що Прем'єр-міністр України вносить на розгляд Верховної Ради України подання про призначення голови Фонду державного майна України.

Разом з тим частина 3 статті 8 Закону України «Про Фонд державного майна України» регламентує, що у разі відсутності голови Фонду державного майна України чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов'язки виконує один із заступників відповідно до встановленого головою Фонду державного майна України розподілу обов'язків.

Постановою Верховної ради України від 13.04.2017 № 2024-УІІІ «Про звільнення ОСОБА_6 з посади голови Фонду державного майна України» звільнено голову Фонду державного майна України за власним бажанням.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 № 612-р «Про тимчасове покладення виконання обов'язків голови Фонду державного майна України на ОСОБА_5.» тимчасово, до призначення в установленому порядку голови Фонду державного майна України, покладено виконання обов'язків голови Фонду на керівника апарату Фонду державного майна України ОСОБА_5.

Разом з тим стаття 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади. Раду Міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України»).

Фонд державного майна України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Прем'єр-міністра України (ст. 3 Закону України «Про Фонд державного майна України»).

Також, частиною першою статті 49 Закону України «Про Фонд державного майна України», яка кореспондує статті 117 Конституції України, встановлено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» порядок проведення засідань Уряду, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його» діяльності визначені Регламентом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 параграфу 7 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950, на своїх засіданнях Уряд розглядає, зокрема питання організаційно-розпорядчого характеру, в тому числі кадрові питання, питання присудження премій та призначення стипендій Кабінету Міністрів.

Згідно з параграфом 30 Регламенту розпорядження - акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень. Розпорядження Кабінету Міністрів видаються зокрема з кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, пунктом 1 параграфу 33 Регламенту визначено, що головним розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, який вносить проект акта до Кабінету Міністрів.

Відповідно до статті 43 Закону України про Кабінет Міністрів України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри України згідно з визначеним Кабінетом Міністрів України розподілом повноважень, зокрема забезпечує виконання програми діяльності Кабінету Міністрів України, виконання інших покладених на Кабінет Міністрів України завдань і повноважень у відповідних напрямах діяльності

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2016 № 296 «Про визначення питань, що належить до компетенції Першого віце-прем'єр-міністра України та віце- прем'єр-міністра України» затверджено питання, що належать до компетенції Першого віце-прем'єр-міністра України та віце-прем'єр-міністрів України.

Відповідно до пункту 2 вказаної вище постанови до компетенції Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі Кубіва С.І. належать питання, зокрема приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Апелянт зазначає, що оскаржуване розпорядження Уряду прийняте в порушення статті 85 Конституції України, оскільки лише до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, призначення голови Фонду державного майна України лише за поданням Прем'єр-міністра України.

Судом першої інстанції було встановлено, що оскаржуваним розпорядженням Уряду, за поданням Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України було покладено тимчасове виконання обов'язків голови Фонду державного майна України на ОСОБА_5, що жодним чином не порушує вимоги статті 85 Конституції України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/42688/13.

Враховуючи зазначене, в межах розгляду даної адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому, необхідно зазначити, що обов'язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

Як було встановлено судом першої інстанції позивачем 07.02.2017 подано заяву до Фонду державного майна України про приватизацію ДП «Конярство України» та 17.11.2017 заяву щодо приватизації ДП «Світанок», що були зареєстровані належним чином в Фонді державного майна України. Отже, відповідно до ст. 6, 12 Закону України «Про приватизацію державного майна» позивач став суб'єктом приватизації, отримав права, повноваження та обов'язки при приватизації зазначених об'єктів.

При цьому, як зазначено Фондом державного майна України за результатами розгляду заяви про приватизацію державного підприємства «Конярство України» Фонд листом від 24.02.2017 № 10-21-3683 повідомив заявнику, що приватизація ДП «Конярство України» здійснюється на підставі статті 25 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», тобто на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Отже, вказана заява не була прийнята Фондом, оскільки відсутнє відповідне рішення Уряду.

В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що правовідносини у сфері що регулюються оскаржуваним розпорядженням жодним чином не порушують права позивача, оскільки охоплюють визначене коло осіб. В свою чергу, позивачем не було наведено доводів або надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення його прав та/або інтересів, що свідчить про необґрунтованість заявлених ним позовних вимог, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 05.04.2018.