Справа № 808/3706/17
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 березня 2018 року (13 год. 15 хв.)Справа № 808/3706/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

секретар судового засідання Стратулат С.В.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - Голікової Г.В.;

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (72420, АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.09.2017 № та № , прийняті на підставі акту перевірки від 31.08.2017 № 743/08-01-13-12/НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що основним видом його підприємницької діяльності є діяльність вантажного автомобільного транспорту (код КВЕД 49.41), яка забезпечує основну частину доходів. Для здійснення вказаної діяльності ним безпосередньо використовується значна кількість вантажного автомобільного транспорту як власного так і залученого на договірних засадах. З метою розширення сфери своєї господарської діяльності позивачем були укладені договори про надання транспортно-експедиційних послуг з ТОВ «Прайм-Груп» () від 01.11.2016 № 0111/2016 та з ТОВ «Торгспецснаб 2016» () від 01.01.2017 № 01/01-2017 р. Послуги ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016» відповідно до укладених договорів були надані позивачеві реально та у повному обсязі, а також були ним оплачені, що підтверджується первинними документами, які були надані до перевірки. Послуги, отримані від ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016», були використані позивачем у власній господарській діяльності для надання транспортних послуг клієнтам позивача. Правочини, вчинені між позивачем та ТОВ «Прайм-Груп» і ТОВ «Торгспецснаб 2016», у судовому порядку недійними не визнавалися, а отже є правомірними. Також, відсутні будь-які судові рішення, якими б встановлювалася винність посадових осіб ТОВ «Прайм-Груп» або ТОВ «Торгспецснаб 2016» у вчиненні дій, спрямованих на ухилення від сплати податків або здійснення фіктивного підприємництва. Також позивач вважає що під час проведення перевірки співробітники відповідача вийшли за межі повноважень, наданих їм наказом про проведення перевірки, і провели перевірку діяльності позивача в тому числі за періоди, які наказом про проведення перевірки не визначені, а, крім того, у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях контролюючий орган безпідставно визначив позивачеві суму штрафних санкцій у розмірі 50 від суми нарахованих податкових зобов'язань.

26.12.2017 ухвалою відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання на 22.01.2018.

22.01.2018 у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 21.02.2018.

21.02.2018 судом продовжений строк підготовчого провадження та призначене наступне підготовче засідання на 21.03.2018.

21.03.2018 судом закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті на 21.03.2018. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 29.03.2018.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги із урахуванням змісту позовних вимог та додаткових пояснень.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав, зазначених у відзиві на позов (вх. № 1692 від 17.01.2018) та поясненнях до відзиву, які містять зміст аналогічний акту перевірки від 31.08.2017 р. № 743/08-01-13-12/НОМЕР_1. Зокрема зазначив, що прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними, тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Учасники справи під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у судовому засіданні 29.03.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

У період з 15.08.2017 по 22.08.2017, фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.11.2016 по 31.12.2016 при здійсненні відносин із платником податків ТОВ «Прайм-Груп» (), за період з 01.01.2017 по 28.02.2017 при здійсненні господарських відносин із платником податків ТОВ «Торгспецснаб 2016» (), за результатами якої складено акт перевірки № 743/08-01-13-12/НОМЕР_1 від 31.08.2017 (надалі - акт перевірки)

Як зазначено у висновках акту перевірки, перевіркою встановлені порушення ФОП ОСОБА_3 п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого:

- занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 2941704 грн., в т.ч. за: листопад 2016 року в сумі 1139954 грн., грудень 2016 року в сумі 989438 грн., січень 2017 року в сумі 552274 грн., лютий 2017 року в сумі 21691 грн., липень 2017 року в сумі 238347 грн.;

- завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 21 декларації з ПДВ) за лютий 2017 року на суму 54758 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

1) від 19 вересня 2017 року № , яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 4412556 грн., у тому числі 2941704 грн. - за податковими зобов'язаннями та 1470852 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

2) від 19 вересня 2017 року № , яким позивачеві було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2017 року у сумі 54758 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, вважаючи їх неправомірними, позивач звернувся до суду з цим позовом

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що підставою винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень є висновки акту перевірки, що викладені в п. 2.2.2, про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій ФОП ОСОБА_3 із контрагентами: ТОВ «Прайм-Груп» () та ТОВ «Торгспецснаб 2016» (), внаслідок чого, на думку органу доходів та зборів, ФОП ОСОБА_3 було завищено податковий кредит з ПДВ.

При вирішенні даного спору суд враховує норми ПК України на момент виникнення спірних правовідносин та зазначає, що відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Судом встановлено, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є діяльність вантажного автомобільного транспорту (код КВЕД 49.41).

В межах зазначеної господарської діяльності позивачем були укладені договори про надання транспортно-експедиційних послуг з ТОВ «Прайм-Груп» () від 01.11.2016 № 0111/2016 та з ТОВ «Торгспецснаб 2016» () від 01.01.2017 № 01/01-2017.

Згідно з відомостями з ЄДР видами діяльності ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016» є зокрема діяльність вантажного автомобільного транспорту (код КВЕД 49.41) та інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код КВЕД 52.29).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надавав до перевірки первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016», які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: договори, акти виконаних робіт, податкові накладні. Детальний опис щодо проведених операцій та переліку первинних документів за ними наведено в акті перевірки п. 2.2.2. Вказані документи наявні і в матеріалах справи і їх зміст спростовує висновок акту перевірки, що задекларовані господарські операції з придбання у контрагентів послуг не відбулися у дійсності. Будь-яких конкретних зауважень щодо правильності оформлення та відповідності вимогам законодавства наданих позивачеві ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016» первинних документів акт перевірки не містить.

Також, щодо права позивача на податковий кредит по спірним операціям суд зауважує, що ФОП ОСОБА_3 надав до перевірки всі податкові накладні за спірними операціями, про що вказано в п. 2.2.2 акту перевірки, зауваження відповідача до податкових накладних відсутні. На момент існування господарських взаємовідносин позивача з переліченими вище контрагентами, останні були зареєстровані платниками податку на додану вартість, що не спростовується відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що контрагенти позивача, як зареєстровані платники ПДВ на момент виконання договорів, мали право складати податкові накладні у день виникнення податкових зобов'язань, а ФОП ОСОБА_3 мав право формувати за ними податковий кредит.

Також, суд вважає за необхідне зазначити що, як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача, викладені в акті перевірки, базуються на тому, що згідно баз даних Державної фіскальної служби України, зокрема, ІС «Податковий блок», Архіву податкової звітності, Єдиного реєстру податкових накладних, ВЕБ - САЙТ ГУ ДФС України та інших баз даних Державної фіскальної служби встановлено відсутність придбання послуг, що були реалізовані підприємствами на адресу ФОП ОСОБА_3

Суд зауважує, що використання для встановлення факту порушення норм податкового законодавства з боку позивача лише інформаційних систем ДФС України є необґрунтованим, так як їх правовий статус як носія доказової інформації діючим законодавством не визначений.

Надані відповідачем протоколи допиту у якості свідка директора ТОВ «Прайм-Груп» - ОСОБА_4, власників транспортних засобів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також висновок експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України від 01.02.2018 р. № 4-29 не можна вважати беззаперечними доказами безтоварності господарських операцій між ТОВ «Прайм-Груп» та ФОП ОСОБА_3

Так, зазначені показання свідків містять суттєві розбіжності, є суперечливими і іншими наявними у справі доказами не підтверджуються. Висновок експерта стосується лише власноручних підписів, виконаних від імені ОСОБА_4 на паперових носіях. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, всі податкові накладні щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Прайм-Груп» підписані з використанням цифрового підпису директора ТОВ «Прайм-Груп» ОСОБА_4 Оскільки, для отримання ключа цифрового підпису для подання податкової звітності, складання і реєстрації податкових накладних обов'язковою є безпосередня ідентифікація особи, яка отримує цифровий підпис, то твердження ОСОБА_4 про її, нібито, повну необізнаність щодо діяльності ТОВ «Прайм-Груп» та цілковиту не участь у цій діяльності, викликають сумнів. А будь-яких доказів того, що цифровим підписом ОСОБА_4 користувалася інша особа, або що зазначений цифровий підпис є підробленим (сфальсифікованим), матеріали справи не містять.

Самі по собі порушення та недоліки в господарській діяльності продавця, в тому числі і підписання первинних документів іншою особою, при фактичному здійсненні господарської операції не можуть мати вплив на право покупця віднести витрачені на придбання товару (робіт, послуг) кошти до складу витрат підприємства та сформувати податковий кредит з урахуванням сум податку на додану вартість по таким операціям.

Всупереч твердженням відповідача про відсутність доказів фактичного виконання договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016», факт реального використання ФОП ОСОБА_3 транспортних засобів, наданих вказаними підприємствами за укладеними договорами, підтверджується товарно-транспортними накладними, які надавалися позивачем до перевірки і надані суду, у яких зазначені моделі та державні реєстраційні номери транспортних засобів, що здійснювали перевезення вантажів від імені ФОП ОСОБА_3, які співпадають з ідентифікуючими ознаками транспортних засобів, що надавалися позивачеві у користування ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016» згідно з укладеними договорами. При цьому, достовірність відомостей, зазначених у цих товарно-транспортних накладних підтверджена сторонніми організаціями - вантажовідправниками та вантажоотримувачами, які користувалися транспортними послугами ФОП ОСОБА_3, підписи представників та печатки яких містяться на зазначених товарно-транспортних накладних.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Відповідно до пункту 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Всі податкові накладні за вказаними господарськими операціями, отримані позивачем від ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016», були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними квитанціями, наданими позивачем до матеріалів справи, та відповідачем не заперечується.

Отже, зазначені податкові накладні є для позивача достатньою підставою для віднесення сум ПДВ, сплаченого за операціями ТОВ «Прайм-Груп» та ТОВ «Торгспецснаб 2016», до податкового кредиту.

Крім того, щодо нереальності проведення господарських операцій внаслідок відсутності у контрагентів необхідних умов для здійснення господарської діяльності, суд зауважує, що відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару, яка є платником податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податків тощо. Згідно статті 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Також нормами Податкового кодексу України не встановлена відповідальність платника податку за не відображення господарської операції в податковому і бухгалтерському обліку його контрагента.

З огляду на вказане, добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законом обов'язку щодо сплати податків вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків. При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність. Якщо контрагент не виконав свої зобов'язання перед державою та податковим органом, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні придбаного товару сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувач оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Рішення Європейського суду з прав людини відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 мають в Україні значення джерела права. Згідно частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження обізнаності позивача щодо ймовірної недобросовісності діяльності його контрагентів за спірними операціями.

Що стосується наданої відповідачем інформації про кримінальне провадження, порушене за фактом ухилення від сплати податків щодо операцій між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Прайм-Груп», то у матеріалах справи відсутні відомості про те, що у зазначеному кримінальному провадженні комусь пред'являлася підозра або наявні обвинувальний вирок або ухвала про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зазначає, що сам по собі факт порушення кримінального провадження з урахуванням презумпції невинуватості особи не може вважатися беззаперечним доказом нереальності здійснених господарських операцій суб'єктом господарювання.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02) зазначено, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків: добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентів. Вищевказаний висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії» від 18.03.2010 р. (заява № 6689/03).

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідність дотримуватися позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 53 рішення по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Наведені в даній справі відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач, як підставу правомірності своїх дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено порушення ФОП ОСОБА_3 п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України та, відповідно, заниження позивачем податку на додану вартість в сумі 2941704 грн., в т.ч. за: листопад 2016 року в сумі 1139954 грн., грудень 2016 року в сумі 989438 грн., січень 2017 року в сумі 552274 грн., лютий 2017 року в сумі 21691 грн., липень 2017 року в сумі 238347 грн., а також завищення позивачем суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 21 декларації з ПДВ) за лютий 2017 року на суму 54758 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень - рішень від 19.09.2017 № та № та не надав належних доказів порушення ФОП ОСОБА_3 вимог Податкового кодексу України.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 19.09.2017 № та № є протиправними і підлягають скасуванню, а позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 - задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.09.2017 № № , , які прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (72420, АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судовий збір у розмірі 8000,00 (вісім тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.04.2018.

Суддя Ю.В. Калашник