Справа № 806/1105/18
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м.Житомир справа № 806/1105/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Матвеєва В.К.,

за участю представника відповідача Горкуші М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання повторно розглянути звернення,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та просить визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 03.07.2017 №К-8512/0-8171/6-17 у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,9 га для ведення особистого селянського господарства на території Строківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву від 09.06.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що через представника звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,9 га для ведення особистого селянського господарства на території Строківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, однак отримала відмову у наданні такого дозволу. Відповідачем запропоновано обрати ділянку з переліку, які можуть бути передані у власність громадянам. Вважаючи надану відмову протиправною та такою, що суперечить Конституції України та Земельному кодексу України звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 05.03.2018 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 27.03.2018.

27.03.2018 у судовому засідання оголошено перерву для надання додаткових доказів у справі до 05.04.2018.

Позивач в судове засідання не з'явилася, у прохальній частині позовних вимог просила справу розглядати без її участі за наявними у справі доказами.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.13-15, зворотній бік 15). Пояснив, що позивачу не було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області фактично роз'яснено порядок передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у III кварталі 2017 року на території Житомирської області.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2, через уповноваженого представника 09.06.2017 звернулаcя до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,9 га для ведення особистого селянського господарства на території Строківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області. До заяви додано: копію паспорту, ідентифікаційного коду, викопіювання земельної ділянки, копія довіреності, копію паспорту (а.с.16).

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 03.07.2017 №К-8512/0-8171/6-17 запропонувало позивачу обрати земельну ділянку з переліку земель які можуть бути передані у власність громадянам у III кварталі 2017 року на території Житомирської області у зв'язку з тим, що площа земельних ділянок яку пропонується передати у власність на території області не повинна перевищувати 25% від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території області у кварталі, що передував поточному (а.с.7).

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний нею спосіб, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Земельним кодексом України.

Так, в силу положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. "а" ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Таким чином, частина 3 ст. 22 Земельного кодексу України надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя.

Відповідно до ст. 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Згідно з п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 Земельного кодексу України, зокрема частиною 6 передбачено. що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу вказаних норм, вбачається, що відповідач за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні, - з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому зобов'язує орган державної влади у випадках прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Крім того, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відтак, зі змісту листа від 03.07.2017 №К-8512/0-8171/6-17 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області випливає, що заяву ОСОБА_2 від 09.06.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в порядку та строки встановлені Земельним кодексом України фактично відповідачем не розглянуто та рішення на підставі ч.7 ст. 118 ЗК України не прийняте. Оскільки відповідь Головного управління Держгеокадастру не містить чітких висновків про її задоволення чи мотивовану відмову, що є перешкодою для реалізації прав позивача на отримання земельної ділянки у власність.

Крім того, представником відповідача у судовому засіданні зазначено, що Головне управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не відмовляло ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Вказав, що відповідачем лише роз'яснено порядок передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та запропоновано обрати земельну ділянку з переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації у IIІ-му кварталі 2017 року на території Житомирської області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 про «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними». Разом з тим, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача посилався на судову практику, однак висновок суду у даній справі не спростовується посиланнями на рішення різних судів у різних справах, адже вони не є висновком Верховного Суду щодо застосування норм права, який потрібно враховувати, відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд, оцінюючи та враховуючи вищенаведене зазначає наступне.

Відповідач заяву ОСОБА_2 від 09.06.2017 по суті не розглянув, а лише відіслався до постанови Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017, якою затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія), яка на думку відповідача, регулює порядок передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність.

Як визначено Стратегією її реалізація дасть змогу: забезпечити функціонування ефективної та прозорої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності з урахуванням рішень та рекомендацій тридцять п'ятої сесії Комітету по всесвітній продовольчій безпеці міжнародної конференції по аграрній реформі і розвитку сільських регіонів - сприяння забезпеченню продовольчої безпеки і розвитку сільських регіонів шляхом удосконалення системи землекористування; забезпечити раціональне використання земель сільськогосподарського призначення державної власності з урахуванням інтересів суспільства, територіальних громад та держави; оптимізувати структуру, площі земель державної власності і систему землекористування; актуалізувати дані Державного земельного кадастру; провести консервацію деградованих, малопродуктивних і техногенно забруднених земель та рекультивацію порушених земель; удосконалити механізм управління у сфері використання та охорони земель, збереження та відтворення родючості ґрунтів; припинити господарське використання екологічно небезпечних, економічно неефективних земельних ділянок та їх залуження або заліснення; знизити рівень корупції та мінімізувати соціальну напругу у сфері земельних відносин; підвищити ефективність державної земельної політики, прискорити проведення земельної реформи; сприяти цивілізованому розв'язанню проблем у сфері земельних відносин, підвищити рівень довіри ділових кіл і суспільства до системи земельних відносин.

Тобто, її реалізація не стосується правовідносин, які вирішуються у даній адміністративній справі і ця Стратегія не спростовує норми Земельного кодексу України, а кореспондується з ними.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Отже, відповідачем не надано доказів про належний розгляд заяви ОСОБА_2

В свою чергу, у відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки є протиправною.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач з урахуванням його правової оцінки у рішенні.

Частиною 1 ст.2 КАС України вказано, серед іншого, що завданням адміністративного судочинства є вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вказана норма, у сукупності з наведеними положеннями ч.4 ст. 245 КАС України та наявністю у відповідача права діяти на власний розсуд, покладає на суд обов'язок зобов'язати відповідача вирішити питання, щодо якого звернулася позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Обрана позивачем земельна ділянка відноситься до сільськогосподарських земель. Жодних доказів тому, що місце розташування обраної позивачами земельної ділянки не відповідає затвердженим у встановленому законом порядку генеральним планам населених пунктів та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а також проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, відповідачем не надано.

У зв'язку з тим, що за результатами розгляду заяви від 09.06.2017 відповідачем не надано дозволу на розроблення проекту землеустрою чи вмотивованої відмови у наданні такого дозволу, тому належним захистом прав позивача та з метою невтручання в дискреційні повноваження відповідача, суд вважає за необхідне керуючись ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду заяви позивача та зобов'язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_2 від 09.06.2017 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 від 09.06.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка, 45, ) розглянути заяву ОСОБА_2 від 09.06.2017 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 0,90 га для ведення особистого селянського господарства на території Строківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 704,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов

Повне судове рішення складене 10 квітня 2018 року