Справа № 812/708/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/708/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2018 ОСОБА_1 (далі позивач, стягувач, ОСОБА_1В.) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві (далі відповідач, Дніпровський РВДВС м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (далі третя особа, боржник, ОСОБА_3М.), в якому просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ з вчинення виконавчих дій, бездіяльність начальника Дніпровського РВДВС м. Київ з неналежного розгляду скарги позивача та ненадання відповіді по результатам розгляду скарги, зобовязати посадових осіб вчинити дії, передбачені законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що на виконанні Дніпровського РВДВС м. Київ знаходиться виконавче провадження № 50859547 про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 16380,00 грн.

Постановою від 26.04.2016 державним виконавцем звернуто стягнення на доходи боржника, що отримує пенсію, однак з дня винесення такої постанови по цей час з ОСОБА_3 стягнуто та перераховано на користь ОСОБА_1 лише 2773,00 грн.

26.01.2018 позивачем направлено державному виконавцю запит, на який відповіді стягувач не отримав, а 20.02.2018 на бездіяльність державного виконавця було надіслано скаргу начальнику відділу, на яку відповіді позивач також не отримав.

Вважає бездіяльність державного виконавця та начальника відповідача протиправною, оскільки з моменту прийняття постанови про звернення стягнення на пенсію боржника минув 1 рік 10 місяців, за цей період стягнення та перерахування з пенсії боржника відбулось один раз 25.10.2017. Таким чином, державним виконавцем порушені розумні строки виконавчого провадження, тобто, допущена протиправна бездіяльність.

Вважає, що начальником відділу також допущена протиправна бездіяльність, оскільки протягом розумного строку скарга позивача не розглянута, відповідь останньому не надіслана.

Ухвалою суду від 02.04.2018 відкрито провадження в справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

11.04.2018 позивач надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження (арк. спр. 33).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 21), відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав.

Третя особа в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

На виконанні Дніпровського РВДВС м. Київ знаходиться виконавче провадження № 50859547 з примусового виконання виконавчого напису від 22.07.2011 № 1804 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 16380,00 грн.

20.04.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50859547 (арк. спр. 7).

26.04.2016 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої державним виконавцем згідно відповіді ПФУ встановлено, що боржник отримує пенсію, тому постановлено звернути стягнення на доходи боржника - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що отримує пенсію в Управлінні з координації та контролю за виплатою пенсії. Запропоновано провести стягнення з усіх видів заробітку (доходу) боржника в розмірі 20 % до погашення заборгованості у розмірі 16280,00 грн (арк. спр. 8).

26.01.2018 ОСОБА_1 надіслав запит на адресу Дніпровського РВДВС м. Київ, в якому просив повідомити його про стан виконавчого провадження, оскільки з 26.04.2016 по цей час за результатами примусового виконання виконавчого напису ним отримано лише 2773,00 грн (арк. спр. 4).

Вказаний запит отримано відповідачем 01.02.2018, що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» (арк. спр. 29-30).

20.02.2018 позивач звернувся до начальника Дніпровського РВДВС м. Київ зі скаргою на дії державного виконавця, в якій, окрім іншого, просив зобовязати державного виконавця невідкладно вчинити відповідні виконавчі дії (арк. спр. 5).

Скаргу отримано відповідачем 23.02.2018, що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» (арк. спр. 31-32).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Приписами статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Мінюсту від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон № 606), який діяв станом на час винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про звернення стягнення на доходи боржника, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону № 606 визначені обовязки і права державних виконавців.

Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, серед іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Пунктом 4 частини другої статті 17 Закону № 606 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону № 606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з положеннями статті 25 Закону № 606 державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною другою статті 30 Закону № 606 визначено, що державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Відповідно до статті 32 Закону № 606 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (частина друга статті 52 Закону № 606).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (частина пята статті 52 Закону № 606).

Відповідно до частини шостої статті 52 Закону № 606 стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 52 Закону № 606).

Для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника (частина перша статті 57 Закону № 606).

Відповідно до положень статті 68 Закону № 606 стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Статтею 69 Закону № 606 визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У разі припинення перерахування коштів стягувачу у звязку із зміною боржником місця роботи, проживання, перебування чи навчання або з інших причин підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють державному виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме. Посадові особи, винні у ненаданні таких відомостей без поважних причин, можуть бути притягнуті до відповідальності, передбаченої законом.

Звернення стягнення на пенсію здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ( 1058-15 ) (частина шоста статті 70 Закону № 606).

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Таким чином, Законом № 606 чітко визначено порядок виконання виконавчих документів та встановлено, які виконавчі дії вчиняє державний виконавець з метою своєчасного їх виконання.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, що діє з 05.10.2016 (далі Закон № 1404), заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 11 Закону № 1404 передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобовязані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до статті 18 Закону № 1404 виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує пяти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (стаття 68 Закону № 1404).

Відповідно до статті 69 Закону № 1404 підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щокварталу надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

Положеннями статті 74 Закону № 1404 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

З аналізу вищезазначеного слідує, що під час примусового виконання рішень виконавець повинен дотримуватися вимог діючого законодавства, вживати передбачених Законом № 1404 заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Суд зазначає, що станом на час розгляду справи судом матеріали справи містять лише постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2016 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.04.2016. Тобто, з моменту відкриття виконавчого провадження по цей час минуло майже два роки.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що державним виконавцем з метою виконання виконавчого документа в установлений законом строк учинялися дії щодо виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, перевірки зміни майнового стану боржника тощо.

Таким чином, державний виконавець під час примусового виконання допустив протиправну бездіяльність.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності начальника Дніпровського РВДВС м. Київ з неналежного розгляду скарги позивача та ненадання відповіді за результатами розгляду скарги суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша статті 3 Закону № 393/96).

Частиною третьою статті 7 Закону № 393/96 передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, обєднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше пяти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними розясненнями.

За приписами статті 18 Закону № 393/96 громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Таке право кореспондується обовязком органу державної влади письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення (стаття 19 Закону № 393/96).

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше пятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока пяти днів.

Особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України (стаття 24 Закону № 393/96).

Судом установлено, що зі скаргою на бездіяльність державного виконавця позивач звернувся 20.02.2018, згідно з матеріалами справи вказану скаргу відповідач отримав 23.02.2018, станом на час розгляду справи судом відповіді на скаргу ОСОБА_1 не отримував. Тобто, з моменту звернення стягувача зі скаргою минуло більше місяця.

За таких обставин, та враховуючи те, що матеріали справи не містять жодної відповіді відповідача на скаргу позивача, суд дійшов висновку, що така бездіяльність начальника Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві є протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобовязання посадових осіб відповідача вчинити дії, передбачені законом, суд не знаходить підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обовязок вчинення виконавчих дій в порядку та строки, визначені законом, покладено на відповідні органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, Законом України «Про виконавче провадження». Обовязок надати відповідь на звернення громадянина покладено на відповідний орган чи особу, до якої надійшло таке звернення, що передбачено Законом України «Про звернення громадян». Таким чином, суд не знаходить підстав для додаткового зобовязання відповідних осіб вчинити певні дії, оскільки такий обовязок на них уже покладено законом.

Також суд звертає увагу, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві зі вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 50859547, визнання протиправною бездіяльності начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 20.02.2018 та ненадання відповіді на скаргу.

Вказаний спосіб захисту порушених прав позивача, на думку суду, є ефективним, необхідним і достатнім для їх відновлення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою цієї статті при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.04.2018 позивачеві було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, в сумі 1409,60 грн.

Позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві зі вчинення виконавчих дій та визнання протиправною бездіяльності начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві щодо неналежного розгляду скарги та ненадання відповіді за результатами розгляду скарги. Про задоволення саме вказаної частини позовних вимог суд дійшов висновку за результатами розгляду справи. Вимога ж про зобовязання посадових осіб відповідача, у задоволенні якої суд відмовляє, є похідною від попередніх вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця та начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві, судовий збір у сумі 1409,60 грн належить стягнути з відповідача на користь державного бюджету.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві зі вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 50859547.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 20.02.2018 та ненадання відповіді на скаргу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві (02094, м. Київ, Дніпровський район, вул. Краківська, буд. 20, ) до Державного бюджету України (за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у сумі 1409,60 грн (одна тисяча чотириста девять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 11 квітня 2018 року.

Суддя ОСОБА_4