Справа № 826/15084/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 квітня 2018 року 11:35 № 826/15084/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В. при секретарі судового засідання Чуб Н.С., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва

Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третя особа ОСОБА_1

про зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа), в якому просить суд зобов'язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити дії, а саме звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження - квартира № 76, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який був накладений постановою відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 18348636 від 26 березня 2010 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/15084/17 та призначено до розгляду у попереднє судове засідання на 29 листопада 2017 року, яке відкладалось на 29 листопада 2017 року та 07 грудня 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року зобов'язано Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надати суду протягом 5-ти днів з дня отримання даної ухвали: належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження №18348636.

У попереднє судове засідання 20 грудня 2017 року представники позивача та третьої особи не з'явились, у зв'язку із чим розгляд справи відкладено на 12 січня 2018 року.

З метою належного повідомлення третьої особи про дату, час та місце судового розгляду адміністративної справи, судом направлено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в місті Києві та розміщено оголошення на web-сторінці суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03 квітня 2018 року.

У судовому засіданні 03 квітня 2018 року представник позивача адміністративний позов підтримав, просив суд задовольнити позов. На його думку, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборон відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладання такого арешту на предмет іпотеки, роз'яснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відзиву на позову заву не надав.

Представник третьої особи у судове засідання 03 квітня 2018 року також не з'явився.

Керуючись приписами статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні.

Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2007 року ОСОБА_2 уклав з АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», Кредитний договір № 028/25-550, за умовами якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором був укладений Іпотечний договір № 028/15-704 від 13 грудня 2007 року, за яким ОСОБА_1 передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором нерухоме майно, а саме: квартиру № 76, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як свідчать матеріали справи, обтяження за вищезазначеним іпотечним договором зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

Як зазначає представник позивача, користуючись своїм правом щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, проте 16 серпня 2017 року, при зверненні до нотаріуса, останньому стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (квартира № 76, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), постановою відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 18348636 від 26 березня 2010 року накладено арешт.

Згідно наданих відповідачем пояснень, виконавче провадження № 18348636 по примусовому виконанню наказу Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2009 року № 2-Н-630 завершено 16 грудня 2013 року на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали виконавчого провадження знищено.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли під час дії Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон № 606-XIV) суд, вирішуючи адміністративну справу, керується положеннями цього нормативно-правового акту.

Так, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

За змістом частин 2, 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Водночас згідно з пунктом 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до публічних обтяжень належить, зокрема, звернення стягнення на рухоме майно відповідно до рішення суду, винесеного за позовом, який стосується виконання незабезпечених зобов'язань боржника.

Відповідно до частини 2 статті 40 вказаного Закону, якщо щодо предмета публічного обтяження зареєстроване інше обтяження з вищим пріоритетом, при зверненні стягнення на предмет публічного обтяження обтяжувач або особа, на користь якої встановлено публічне обтяження, зобов'язані надіслати обтяжувачу з вищим пріоритетом письмове повідомлення про звернення стягнення за публічним обтяженням у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. У цьому разі обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на відповідне рухоме майно згідно з положеннями розділу IV цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Водночас частиною 3 цієї норми визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Тобто з аналізу наведених норм випливає, що стягнення на предмет публічного обтяження - квартира № 76, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, допускається лише у разі використання позивачем переважного права на звернення стягнення на дане майно та повідомлення його про накладення арешту.

Як вже зазначено, 13 грудня 2007 року ОСОБА_2 уклав з АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», Кредитний договір № 028/25-550, в забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором був укладений Іпотечний договір № 028/15-704 від 13 грудня 2007 року, за яким ОСОБА_1 передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором нерухоме майно, а саме: квартиру № 76, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Додаткової угоди № 1 погашення кредиту здійснюється в наступному порядку до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 січня 2008 року - останній платіж 12 грудня 2037 року.

В свою чергу, постановою відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 18348636 від 26 березня 2010 року накладено арешт, тобто після укладання третьою особою Іпотечного договору, остаточне погашення кредиту за яким припадає на 12 грудня 2037 року.

Тобто, обтяження на предмет застави за договором між позивачем та третьою особою виникло до винесення постанови відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 18348636 від 26 березня 2010 року по примусовому виконанню наказу Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2009 року № 2-Н-630.

При цьому, доказів повідомлення державним виконавцем заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснення заставодержателю права на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна матеріали справи не містять.

Отже, зважаючи на те, що в установлений законом термін позивач є обтяжувачем з вищим пріоритетом та не був повідомлений про накладення арешту на предмет застави, що належить третій особі, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог частини 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" підлягає задоволенню шляхом скасування постанови Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (02121, місто Київ, проспект Миколи Бажана, будинок 7-Є, ) №18348636 від 26 травня 2010 року.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, місто Київ, вулиця Ковпака, будинок 29, ) задовольнити частково.

2.Скасувати постанову Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (02121, місто Київ, проспект Миколи Бажана, будинок 7-Є, ) №18348636 від 26 травня 2010 року.

3.В іншій часті позовних вимог відмовити.

4.Стягнути судові витрати в розмірі 1 600,00 грн на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, місто Київ, вулиця Ковпака, будинок 29, ) за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (02121, місто Київ, проспект Миколи Бажана, будинок 7-Є, ), сплачені згідно платіжного доручення від 25 жовтня 2017 року №.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова

повний текст рішення виготовлений 10.04.2018