Справа № 804/4734/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2016 р. Справа № 804/4734/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/4734/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 18 липня 2016 року. Останнє судове засідання відбулося 25 листопада 2016 року.
Представник позивача в судове засідання 25 листопада 2016 року з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання 25 листопада 2016 року не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч. 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2013, зареєстрованого в реєстрі за №1147 придбав об'єкти нерухомого майна - будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з п. 1.4 означеного договору, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення монтажно-заготівельного заводу, кадастровий номер НОМЕР_2
Також, як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем у 2014 році оформлено право оренди на вказану земельну ділянку, площею 2,102 га, кадастровий номер НОМЕР_3 на підставі договору оренди від 29.01.2014 № 201403, у зв'язку з чим ним подано до податкового органу відповідну декларацію по орендній платі за 2014 рік.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
У відповідності до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.
Плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпунктом 9.1.10. п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України (далі - ПК України), плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п.п. 16.1.4.п. 16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).
В силу вимог пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно п.285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України.
Вказаними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 13.06.2013 набув право власності на комплекс будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці, площею 2,102 га за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2013, зареєстрованого в реєстрі за №1147, таким чином позивач від вказаної дати є суб'єктом, з якого справляється плата за землю у вигляді земельного податку, тому він повинен був сплачувати плату за землю у відповідності до ПК України.
У відповідності до положень п. 54.1. ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового
Згідно п. 54.3 вказаної статті ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, передбачених цією нормою.
Щодо доводів представника позивача про відсутність у податкового органу даних про площу вказаної земельної ділянки, то судом вони до уваги не приймаються, з огляду на те, що дані про площу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 на якій розміщені будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_1 містяться безпосередньо в договорі купівлі - продажу від 13.06.2013 (п. 1.4 договору). Окрім того, як свідчать матеріали справи в подальшому у 2014 році, позивачем в оренду оформлено право саме на земельну ділянку площею 2,102 га за вказаною адресою, що також підтверджується інформаційною довідкою №63819402 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.07.2016.
Щодо податкового повідомлення - рішення від 06.11.2014 №9948-15, суд зазначає таке.
За правилами п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Згідно зі ст. 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У відповідності до п. 274.1 ст. 274 ПК України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Нормативна грошова оцінка на території м. Кривого Рогу була затверджена рішенням Криворізької міської ради від 14.05.2010 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу», яке за результатами судового оскарження скасоване ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2012 у справі №К/9991/76012/11.

Суд ухвалою від 18.08.2016 витребував від Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 за 2014 рік. На вказану ухвалу Управлінням листом від 28.01.2016 вих.№9-404-99 17-7320/2-16, надано відповідь, в якій зазначено про те, що з 01.01.2014 нормативна грошова оцінка земель міста Кривого Рогу не проведена.

Отже, нормативна грошова оцінка на території м. Кривого Рогу не проведена, тому застосуванню для обрахунку плати за землю підлягають ставки податку за земельні ділянки, розташовані в межах населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, визначені ст. 275 Податкового кодексу України.

В матеріалах справи міститься детальний розрахунок до податкового повідомлення - рішення від 06.11.2014 №9948-15, з якого видно, що сума зобов'язання розрахована відповідачем наступним чином: 21020 (площа земельної ділянки) х 2,82 (ставка земельного податку відповідно до п. 275.1 ст. 275 ПК України) х 2,5 (коефіцієнт, що застосовується до ставки земельного податку у містах обласного значення, відповідно до п. 275.1 ст. 275 ПК України) х 3 (коефіцієнт диференціації згідно п. 26 рішення Криворізької міської ради від 26.06.2013 № 2088 «По ставки земельного податку за земельні ділянки на території міста Кривого Рогу») /365 дн.х 29 днів.

Судом встановлено, що рішенням Криворізької міської ради від 26.06.2013 №2088 «Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу», пунктом 1 якого затверджено, що ставки податку за земельні ділянки на території міста, визначені відповідно до вимог п.1 ст. 275 ПК України як для міста обласного значення з чисельністю населення від 500 до 1000 тис. осіб, а розміри коефіцієнтів диференціації ставки земельного податку за користування земельними ділянками певного функціонального використання та місцезнаходження в межах міста додаються. Означене рішення Криворізької міської ради чинне та введено в дію з 01.01.2014.

За приписами статті 275 Податкового кодексу України, плата за земельні ділянки, нормативна грошова оцінка яких не проведена розраховується наступним чином: площа х ставка податку, гривень за 1 кв. метр х коефіцієнт диференціації. Отже, розрахунок земельного податку позивача за 2014 рік повинен мати таку структуру: 21020 (площа земельної ділянки) х 2,82 (ставка земельного податку відповідно до п. 275.1 ст. 275 ПК України) х3 (коефіцієнт диференціації згідно п. 26 рішення Криворізької міської ради) /365х29 (фактична кількість днів), всього сума податку - 14128,89 грн.. У той час, як встановлено судом, відповідачем під час розрахунку позивачу земельного податку, протиправно було двічі застосовано значення коефіцієнту диференціації: х 2,5 (згідно ст. 275 ПК України) та 3 (згідно п. 26 рішення Криворізької міської ради від 26.06.2013 №2088 «Про ставки земельного податку за земельні ділянки на території міста Кривого Рогу»), що призвело до неправильного розрахунку ОСОБА_2 суми земельного податку за 2014 рік у суму 35322,24 грн. замість 14128,89 грн.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем допущено помилку при розрахунку розміру податку з плати за землю за ділянку, площею 2,102 га (кадастровий номер НОМЕР_3), за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, податкове повідомлення-рішення від 06.11.2014 №9948-15 є протиправним та таким що підлягає скасуванню в частині визначення суми податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі в сумі 21193,35 грн.

Щодо порушення відповідачем принципу рівномірності податкового законодавства, та неточностей, допущених при оформленні оскаржених податкових повідомлень - рішень суд зазначає, що порушення вказаного принципу не є співрозмірним порушенню положень п. 54.1. ст. 54 та п.п. 16.1.4.п. 16.1 ст.16 ПК України, допущеному позивачем. Окрім того, наявність неточностей та помилок у складених податкових повідомленнях-рішеннях жодним чином не нівелює обов'язку землекористувача сплачувати земельний податок за користування такою земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 122, 128, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.11.2014 № 9948-15 (форми "Ф") в частині визначення суми податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі в сумі 21193,35 грн.

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.к. НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у сумі 211 ( двісті одинадцять) грн. 93 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова