Справа № 809/302/13-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року

Київ

справа №809/302/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1487/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, - представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2013 року (головуючий суддя - Тимощук О.Л.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2015 року (головуючий суддя - Яворський І.О., суддів: Кухтей Р.В., Нос С.П.),

у адміністративній справі № 809/302/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області (далі - Управління ПФУ) про скасування рішень №№ 2951 та 2952 від 5 січня 2011 року,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Управління ПФУ №2951 та 2952 від 5 січня 2011 року про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду в розмірі 9 071,8 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що оскаржувані рішення винесені на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка з прийняттям Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2011 року втратила чинність, а тому відповідач не вправі був накладати фінансові санкції на підставі закону, який втратив чинність.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, а адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що суди не взяли до уваги, що акт перевірки Управління ПФУ від 29 вересня 2010 року № 64 так і не було отримано позивачем, а тому відповідно вважається неузгодженим у порядку передбаченому законом. Управлінням ПФУ були надіслані лише рішення №2951 та 2952 від 5 січня 2011 року, а не акт перевірки для його погодження. Будь-які докази про отримання ним акту перевірки в матеріалах справи відсутні.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що проведеною Управлінням ПФУ перевіркою щодо ФОП ОСОБА_2 встановлено факт несвоєчасного подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2004-2005 роки про що було складено акт №64 від 29 вересня 2010 року. За несвоєчасне подання звітності до органів Пенсійного фонду України протягом 2004-2005 років, на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Управлінням ПФУ 5 січня 2011 року були винесені рішення №№ 2951, 2952 про застосування до позивача фінансових санкцій.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що Управління ПФУ правомірно прийняло рішення про застосування фінансових санкцій на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), оскільки абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Дана спеціальна норма права чітко передбачає вчинення органами Пенсійного фонду стягнення заборгованості із сплати страхових внесків та штрафних санкцій відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, тобто в порядку статті 106 Закону №1058.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та залишаючи позовну заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою цієї статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини тринадцятої статті 106 Закону №1058 суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Згідно частини першої статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Під час апеляційного розгляду справи апеляційним судом встановлено, що оскаржувані рішення Управління ПФУ від 5 січня 2011 року позивач отримав 10 січня 2011 року, про що також зазначено позивачем у скарзі від 23 лютого 2011 року на рішення Управління ПФУ про застосування фінансових санкцій від 5 січня 2011 року №№2951, 2952, адресованій управлінню Пенсійного фонду України.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 8 лютого 2011 року №719/06 скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення від 5 січня 2011 року №№2951, 2952 - без змін. В той же час, рішення Пенсійного фонду України від 28 квітня 2011 року №8566/09-10 про результати розгляду скарги ФОП ОСОБА_2 на рішення від 5 січня 2011 року №№2951, 2952, вручено позивачу 5 травня 2011 року, рішення Пенсійного фонду України про повернення скарги (вх. №5552/7 від 23 травня 2011 року) без розгляду від 6 червня 2011 року, де оскаржувались рішення від 5 січня 2011 року №№2951, 2952 вручено 9 червня 2011 року.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що оскаржувані рішення Пенсійного фонду отримані позивачем 10 січня 2011 року, процедура адміністративного оскарження завершена 28 квітня 2011 року (дата прийняття рішення Пенсійним фондом України за результатами розгляду скарги позивача), однак незважаючи на ці обставини позивачем подано адміністративний позов про скасування рішень Управління ПФУ від 5 січня 2011 року №№2951, 2952 лише 25 січня 2013 року, при цьому не навів жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку апеляційного суду не спростовують, останній під час розгляду справи вірно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 350 КАС України, підстави для скасування ухваленого ним рішення відсутні.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2015 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду