Справа № 439/1593/16-а
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 439/1593/16-а (К/9901/16493/18)

Провадження № 11-181апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Саприкіної І.В.,

суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів Матковської З.М., Затолочного В.С., Шавеля Р.М. за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» до Пониковицької сільської ради Бродівського району Львівської області, третя особа - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Рибалка», про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» (далі - ПрАТ «Львівський облрибкомбінат») звернулося до Бродівського районного суду Львівської області з позовом до Пониковицької сільської ради Бродівського району Львівської області (далі - Пониковицька сільрада), третя особа - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Рибалка» (далі - СГВК «Рибалка») про визнання протиправними та скасування рішень Пониковицької сільради від 14 квітня 2014 року № 478 «Про користування ставами в селі Пониковиця» та від 14 жовтня 2014 року № 511 «Про погодження виготовлення проекту відведення земельної ділянки під ставками за межами села Пониковиця для передачі в оренду СГВК «Рибалка».

Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, чинній на момент постановлення вказаної ухвали, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суд зазначив, що спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

У липні 2017 року ПрАТ «Львівський облрибкомбінат» звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою про скасування ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року, оскільки вважає, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

30 серпня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 08 лютого 2018 року касаційну скаргу ПрАТ «Львівський облрибкомбінат» призначив до касаційного розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року вказану вище справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 6 ст. 346 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), оскільки учасник справи оскаржує рішення апеляційної інстанції з підстави порушення правил предметної юрисдикції.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи щодо оскарження судового рішення апеляційної інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України, у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 4. п.1 ч. 2 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України в указаній редакції).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України; у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку господарської юрисдикції, оскільки спір стосується захисту приватних інтересів.

Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 09 лютого 2016 року у справі № 21-5465а15 та від 26 квітня 2016 року у справі № 1705/1156/2012, і Велика Палата Верховного Суду не знаходить правових підстав відступити від цієї позиції.

Як убачається з матеріалів справи, Пониковицькою сільрадою прийняті рішення від 14 квітня 2014 року № 478 «Про користування ставами в с. Пониковиця» та від 14 жовтня 2014 року № 511 «Про погодження виготовлення проекту відведення земельної ділянки під ставками за межами с. Пониковиця для передачі в оренду СГВК «Рибалка», які, на думку ПрАТ «Львівський облрибкомбінат», фактично здійснюють перерозподіл земель та позбавляють його можливості виконувати господарську діяльність, оскільки землі, щодо яких прийнятті ці рішення, належать товариству на праві постійного користування, що підтверджується Державним актом серії Б № 040158.

Отже у справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого приватного інтересу, порушеного, на його думку, Пониковицькою сільрадою шляхом прийняття рішень щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки іншій особі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Беручи до уваги наведене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, і вважає обґрунтованим висновок Львівського апеляційного адміністративного суду про закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Саприкіна

Судді:

Н.О. Антонюк Л.М.Лобойко

С.В.Бакуліна Н.П. Лященко

В.В.Британчук О.Б. Прокопенко

Д.А. Гудима Л.І. Рогач

В.І. Данішевська О.М. Ситнік

О.С. Золотніков О.С. Ткачук

О.Р.Кібенко В.Ю. Уркевич

В.С. Князєв О.Г. Яновська