Справа № 817/362/18
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2018 року м. Рівне №817/362/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Ілюк Ю.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позов до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобовязання Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 27.12.2017, громадянці України, яка постійно проживає на території Сполучених Штатів Америки, на підставі заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 27.12.2017.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 27.12.2017 до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області було подано заяву та копії всіх необхідних документів для призначення пенсії, оскільки станом на 27.12.2017 ОСОБА_1 досягла пенсійного віку на умовах Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Листом від 18.01.2018 №19/10 Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило у призначенні пенсії, у звязку з неподанням представником позивача всіх необхідних документів для призначення пенсії та у звязку з тим, що між Україною та США відсутні міжнародні договори в галузі пенсійного забезпечення. Представник позивача вважає, що дані причини є безпідставними та надуманими, просить суд позов зобовязати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 27.12.2017.

Ухвалою суду від 12.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито позовне провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

У встановленні судом строки, Рівненським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було подано відзив на позовну заяву, де вказано, що відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсій страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Зазначають, що відповідно до довідки від 15.01.2018 №03/1-401, виданої управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 06.01.1994 отримала дозвіл на постійне місце проживання в США та 31.05.1994 була знята з реєстраційного обліку. Зазначають, що листом від 10.01.2018 за №19/20 управління відмовило позивачу в призначенні пенсії з тих підстав, що питання пенсійного забезпечення осіб, які проживають за межами України законодавчо не визначено, оскільки відсутні норми, що регулюють питання призначення на виплати пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання закордон. Просять суд в задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання призначене на 29.03.2018 представник позивача не прибув, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином. До початку судового засідання через ВДЗ (канцелярію) суду представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання призначене на 29.03.2018 не прибув, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Причини не прибуття не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази у їх сукупності та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що 27.12.2017 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення ОСОБА_1, громадянці України, у звязку з досягненням пенсійного віку, пенсії за віком. До заяви було долучено: - копію трудової книжки; - копію свідоцтва про народження ОСОБА_1; - копію свідоцтва про народження ОСОБА_3; - копію паспорта; - копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; - копію свідоцтва про шлюб; - копію диплома про вищу освіту; - копію листа управління ДМС від 04.08.2016 та копію довіреності (а.с. 31).

Судом також встановлено, що листом від 10.01.2018 №19/10 Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_2 (як представника ОСОБА_1С.), що підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 за заявою від 27.12.2017 відсутні, оскільки не подано всіх необхідних документів. Також зазначено, що згідно ст. 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсій страхування" під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Також зазначають, що виплата пенсій за кордон можлива лише за наявності двостороннього договору (угоди) про соціальне забезпечення між Україною та державою, до якої виїжджає пенсіонер на постійне проживання. Крім того, вказують на те, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсій громадянам України, які виїхали на постійне проживання за кордон (а.с.10).

Не погоджуючись з діями Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1, вважаючи їх незаконними представник позивача звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ст. 33 Конституції України).

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-IV) загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону №1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

У пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону (1058-15) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, вказав, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 року до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (п.51 рішення).

У пункті 54 цього рішення Європейський суд з прав людини вказав, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі й у рішенні у справі Пічкур проти України, як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Проживаючи в Сполучених Штатах Америки, як громадянка України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

При цьому, відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання за межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлене Конституцією України.

Таким чином, враховуючи відсутність у позивачки постійного місця проживання на території України, суд вважає можливим звернення представника позивача із заявою про призначення пенсії до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неправомірність дій Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Судом встановлено, що наразі країною проживання позивачки є Сполучені Штати Америки, але останнім місцем її реєстрації була адреса: вул. Міцкевича, 9, м. Рівне.

Таким чином, представник позивача звернувся до управління Пенсійного фонду за місцем останньої реєстрації позивача - Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії відповідно до встановленого порядку та наданням всіх необхідних документів. Проте відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії за віком.

З огляду на таке, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог і необхідність їх задоволення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкти владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як визначено ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобовязати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул. Яворницького, 34, м.Рівне, 33001, ) призначити пенсію ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 33005) з 27.12.2017, громадянці України, яка постійно проживає на території Сполучених Штатів Америки, на підставі заяви представника ОСОБА_2 від 27.12.2017.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2018 року.

Суддя Жуковська Л.А.