Справа № 2а-12060/12/2670
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2018 року

Київ

справа №2а-12060/12/2670

адміністративне провадження №К/9901/1228/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., секретар судового засідання - Титенко М.П., за участю: представник позивача - ОСОБА_2, представник відповідача - Перепелюк О.В., від прокуратури - Кузнецова Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
та постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року (колегія у складі суддів: Старова Н. Е., Файдюк В. В., Чаку Є. В.)
у справі № 2а-12060/12/2670
за позовомОСОБА_5
доДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
за участю Прокуратури у Дніпровському районі м. Києва
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.02.2012, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 34258131,55 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено спірне податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, оскільки будь-яких доходів від операцій з купівлі-продажу цінних паперів протягом 2009-2010 років він не отримував, враховуючи, що витрати за такими операціями перевищували доходи, відповідно відсутня необхідність декларувати дохід від продажу цінних паперів. Позивач наголошував, що результат його інвестиційної діяльності у період 2009 та 2010 років був від'ємний.

Також позивач вказує на безпідставність тверджень податкового органу щодо необхідності декларування та оподаткування доходу від продажу належного ОСОБА_5 майнового паю, оскільки відповідно до норм чинного законодавства України не підлягає включенню/відображенню в річній податкової декларації сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції повністю погодився з висновками податкового органу.

Задовольняючи позов та скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що, по-перше, простий вексель, виданий позивачем, є документом, що підтверджує безумовне зобов'язання векселедавця сплатити в зазначений термін певну суму грошей власникові векселя (векселедержателеві), а тому сума зазначена в ньому підпадає під визначення поняття «витрати», розмір якої підлягав врахуванню податковим органом при обчисленні інвестиційного прибутку.

По-друге, відповідачем не встановлено суму доходу, отриманого від продажу автомобіля NISSAN MAXIMA (НОМЕР_3), як і не підтверджено факт його безпосереднього продажу, у зв'язку з чим у податкового органу відсутні підстави для порушення питання про недекларування суми отриманих доходів за реалізацію зазначеного майна.

По-третє, суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що визначена спірним податковим повідомленням рішенням сума грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб має бути зменшена, скасував його повністю, вказавши на те, що розрахунок грошового зобов'язання платника податку, як і штрафні санкції є виключною компетенцією податкового органу і суд не наділений правом розраховувати такі санкції.

При цьому, суд апеляційної інстанції, переглядав рішення суду першої інстанції лише в межах наведених порушень та фактичних обставин, щодо яких позивачем в апеляційній скарзі містились доводи та вимоги.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ДПІ у Дніпровському районі м. Києва проведено позапланову невиїзну документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб громадянина ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) , зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2009 по 31.12.2010.

За результатами перевірки складено акт невиїзної позапланової документальної перевірки від 08.02.2011 № 383/17-, згідно з висновками якого ОСОБА_5 порушив вимоги п.9.6 ст.9, пп. 8.2.1 п.8.2 ст.8, пп. 16.3.3 п.16.3 ст.16, пп. "а" п.19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у зв'язку з чим занижено податок з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2009 по 31.12.2010 у розмірі 34258098,55 грн.

Податковий орган прийшов до висновку, що протягом 2009-2011 років громадянин ОСОБА_5 отримав доходи від реалізації цінних паперів на загальну суму у розмірі 149253390,06 грн. та від реалізації майнового паю на загальну суму у розмірі 86808592,00 грн., проте не задекларував їх.

Окрім того, протягом періоду з 01 січня 2010 року по 18 березня 2010 року позивач отримав доходи від продажу цінних паперів ТОВ „Стандарт Брок" на суму 13871706,59 грн. та продажу автомобіля NISSAN MAXIMA, проте декларації про доходи, одержані з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, не подав та не задекларував суму отриманих у вказаному періоді доходів.

На підставі акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 29 лютого 2012 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 34258131,55 грн.

Касаційний суд вважає висновки суду апеляційної інстанції про необхідність скасування спірного податкового повідомлення-рішення передчасними, та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для донарахування позивачу оспорюваним податковим повідомленням-рішенням грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 34258131,55 грн., обрахованого виходячи з встановленої ставки 15%, став висновок податкового органу про заниження позивачем доходів при придбанні та продажі цінних паперів у 2009-2010 роках.

При цьому, згідно акта перевірки вказана сума складається з суми донарахування за 2009 рік в розмірі 32177375,56 грн. та за 2010 рік в розмірі 2080755,99 грн. Донарахування за 2009 рік пов'язане з тим, що позивач, як фізична особа, придбаваючи у 2009 році цінні папери у ТОВ «Капітал Іст» на суму 149253390,06 грн., частково оплатив їх грошовими коштами в розмірі 21546145 грн., а за іншу неоплачену коштами частину розрахувався видачею векселів на суму 127707245,06 грн. Сума розрахунків у вексельній формі податковим органом не була врахована в суму, пов'язану з придбанням векселів. У зв'язку з чим при розрахунку інвестиційного прибутку доходи від подальшої реалізації цінних паперів за 149253390,06 грн. товариству, - ТОВ «Капітал Іст», - стали більшими ніж витрати, тобто виникла позитивна різниця, яка є об'єктом оподаткування (149253390,06 грн. = 21546145 грн. + 127707245,06 грн.). А також у зв'язку з не оподаткуванням та не декларуванням доходу від реалізації майнового паю на загальну суму у розмірі 86808592,00 грн.

У зв'язку з чим донарахування за 2009 рік обчислено наступним чином: (149253390,06 грн. + 86808592,00 грн.) - (21546145 грн.) х 15% = 32177375,56 грн.

Придбаваючи у 2010 році цінні папери у ТОВ «Стандарт Брок» на суму 13871706,59 грн., позивач повністю розрахувався видачею векселів. Відповідно вказана сума розрахунків у вексельній формі податковим органом також не була врахована в суму, пов'язану з придбанням векселів. У зв'язку з чим донарахування за 2010 рік обчислено наступним чином: 13871706,59 грн. х 15 % = 2080755,99 грн.

В той же час, апеляційний суд, обґрунтовуючи необхідність скасування спірного рішення, також надав юридичну оцінку обставинам щодо продажу позивачем автомобіля NISSAN MAXIMA, які не зазначались як порушення податковим органом, відповідно не були включені в суму донарахування.

Вказане свідчить про те, що апеляційний суд не вжив необхідних заходів для належної перевірки обставин, які є предметом доказування у даній справі.

В той же час, розглядаючи правомірність донарахування податку на доходи фізичних осіб апеляційний суд обмежився лише наданням оцінки можливості здійснення розрахунків векселями фізичною особою та дослідженням правової природи таких розрахунків. Окрім того, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не дослідив та не дав оцінку доводам податкового органу про те, що позивачем фактично не було понесено витрат на компенсацію вартості придбаних у цьому ж податковому році цінних паперів. При цьому, скасовуючи рішення суду першої інстанції з зазначенням мотивів щодо відмови в задоволені позовних вимог в цій частині, суд апеляційної інстанції фактично надав іншу юридичну оцінку обставинам справи, встановленим судом першої інстанції, без належного мотивування причин цього, що не відповідає правилам оцінки доказів. Взагалі не навів мотивів щодо протилежних висновків. Однак оцінка судом доказів на своїм внутрішнім переконанням не означає допустимості їх необґрунтованої оцінки, при якій змістовно тотожні обставини отримують діаметрально протилежне тлумачення, без зазначення належних причин для цього.

Крім того, суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що визначена спірним податковим повідомленням рішенням сума грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб має бути зменшена, помилково скасував його повністю, вказавши на те, що розрахунок грошового зобов'язання платника податку, як і штрафні санкції є виключною компетенцією податкового органу і суд не наділений правом розраховувати такі санкції.

Так, щодо оподаткування доходу, отриманого від продажу майнового паю, то суд першої інстанції погодився з висновками податкового органу про допущені порушення позивачем. Фактично в цій частині й суд апеляційної інстанції погодився з такими доводами податкового органу з урахуванням змісту апеляційної скарги позивача в цій частині. Але при цьому, зробив протилежні висновки.

Суд не врахував, що законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Апеляційний суд, не з'ясував з яких сум по окремим епізодам складається донарахована сума податку та їх походження і відповідно залишив без перевірки законність включення сум по кожному з епізодів до загальної суми грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням.

В свою чергу, відсутність перевірки правильності визначення податковим органом сум донарахування вказує на неповноту встановлення обставин судом, які входять до предмета доказування при розгляді судом цього адміністративного позову та мають значення для правильного вирішення справи, а також на непідтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином усіх обставин справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

3. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду