Справа № 2а-7462/10/2170
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року

Київ

справа №2а-7462/10/2170

адміністративне провадження №К/9901/3145/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 7 червня 2011 року (суддя -Кравченко К.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року (судді: Домусчі С.Д., Кравець О.О., Шеметенко Л.П.) у справі №2а-7462/10/2170 за позовом Дочірнього підприємства "Вендельн Україна" до Державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство "Вендельн Україна" (далі - позивач, ДП "Вендельн Україна") звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 23 грудня 2010 року №000162203/0.

В обґрунтування позовних вимог ДП «Вендельн Україна» зазначило, що товариством належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентом, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 7 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, задоволено адміністративний позов. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 23 грудня 2010 року №000162203/0. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту за спірний період, що вплинув на віднесення сум ПДВ спірного періоду до від'ємного значення та на заявлену до відшкодування суму ПДВ.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 7 червня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ДП "Вендельн Україна".

У доводах касаційної скарги відповідач обмежується виключно дублюванням окремих положень акту перевірки позивача, посилається на невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій обставинам справи, натомість доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права не наводить.

ДП "Вендельн Україна" подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено невиїзну документальну перевірку ДП "Вендельн Україна" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період червень-серпень 2009 року, про що склали акт від 17 грудня 2012 року №789/23-020/23702294, яким встановили порушення позивачем вимог підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого, позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування у розмірі 87 353,00 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 23 грудня 2010 року №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 87 353,00 грн.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

За змістом пункту 1.8 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон №168/97-ВР) бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7. статті 7 цього Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності -зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За приписами підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 наведеного Закону №168/97-ВР, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відтак, за приписами підпункту 7.7.2 пункту 7.7 Закону №168/97-ВР право на отримання суми бюджетного відшкодування пов'язано з фактичною сплатою податку на додану вартість у складі ціни товарів (робіт, послуг) постачальникам таких товарів (послуг).

Факт отримання позивачем продукції від ЗАТ БК «Содружество» на загальну суму ПДВ 3 377,52 грн, від ТОВ «Адель Експо» на загальну суму ПДВ 1 367 969,09 грн, від ТОВ «Шторм» на загальну суму ПДВ 71 049,95 грн, та сплати позивачем суми податку на додану вартість у попередніх податкових періодах постачальникам був встановлений під час проведення перевірки, підтверджується наданими до матеріалів справи первинними бухгалтерськими документами та відповідачем не оспорюється.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалах справи наявні всі необхідні первинні документи, які складені у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР, що підтверджують право позивача на податковий кредит у відповідний період.

При цьому, Закон України «Про податок на додану вартість» не ставить право платника податку на бюджетне відшкодування в залежність від сплати податку іншими учасниками по всьому ланцюгу товарообігу.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від'ємного значення з податку на додану вартість.

Виходячи зі змісту викладених норм, платник податків має право на бюджетне відшкодування стосовно тієї суми податку на додану вартість, яка фактично сплачується ним у попередніх податкових періодах постачальникам, що відповідає загальному поняттю відшкодування як компенсації понесених витрат.

За встановлення правильності визначення позивачем сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у спірному періоді та неправомірного зменшення відповідачем бюджетного відшкодування на суму 87 353,00 грн, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 7 червня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 7 червня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у справі №2а-7462/10/2170 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду