Справа № 185/2343/17(2-а/185/227/17)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2018 року справа № 185/2343/17(2-а/185/227/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 р. (головуючий суддя Гаврилов В.А.,)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій.

Позов обґрунтовано тим, що 22 лютого 2017 року позивачка звернулася до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою та відповідними документами на призначення пенсії за вислугою років. Право на пенсію за вислугою років отримала відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Працювала з 03 серпня 1989 року по 30 листопада 1993 року провізором-технологом в аптеці №218 м.Тернівка Дніпропетровської області, з 01 грудня 1993 року по 31 січня 1997 року провізором-технологом в аптеці №337 м.Павлограда Дніпропетровської області. Відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років та не зараховано до спеціального стажу вищезазначені періоди роботи позивача. Робота на посаді провізора та провізора-технолога підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, тому дії відповідача є незаконними.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 р. позов задоволено.

Визнано протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов'язано відповідача зарахувати ОСОБА_1, до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, періоди роботи з 03 серпня 1989 року по 30 листопада 1993 року на посаді провізора-технолога в аптеці №218 м.Тернівка Дніпропетровської області, з 01 грудня 1993 року по 31 січня 1997 року на посаді провізора-технолога в аптеці №337 м.Павлограда Дніпропетровської області; також зобов'язано відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01 березня 2017 року.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - неправомірна, оскільки відомості про тотожність посад «провізор-технолог» та «провізор» підтверджується п.3 роз'яснень, які містяться в переліку посад фармацевтичних працівників, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Павлоградським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області) подано апеляційну скаргу, згідно якою просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що загальний стаж роботи заявниці, який дає право на пенсію за вислугу років, складає 19 років 8 днів, що недостатньо для призначення пенсії згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії за вислугою років у відповідності до положень п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 01 березня 2017 року № 3748/05/18 відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років з підстав відсутності такого права, оскільки стаж роботи за вислугу років складає лише 19 років 8 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Також, відповідачем в листі зазначено, що періоди роботи позивача з 03 серпня 1989 року по 30 листопада 1993 року, з 01 грудня 1993 року по 31 січня 1997 року на посаді провізора-технолога неможливо зарахувати, у зв'язку з тим, що посада провізора-технолога не передбачена Переліком провізорських посад у закладах охорони здоров'я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року №385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 року за №894/7182, тому відсутні підстави для зарахування періоду роботи на зазначених посадах до стажу роботу.

ОСОБА_1 працювала з 03 серпня 1989 року по 30 листопада 1993 року на посаді провізора-технолога в аптеці №218 м.Тернівка Дніпропетровської області, з 01 грудня 1993 року по 31 січня 1997 року на посаді провізора-технолога в аптеці №337 м.Павлограда Дніпропетровської області, що підтверджується копією трудової книжки.

Решту періодів роботи позивача відповідачем зараховано до стажу, який дає право на призначення пенсі за вислугою років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в силу пункту "и" статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я, фармацевтичні працівники мають право на пільгові умови пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років ( з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років) за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМУ, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. N 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Зазначеним Переліком визначено заклади і установи охорони здоров'я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Серед цих посад зазначені: провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад), лаборанти в аптеках, аптечних кіосках, в аптечних магазинах, в контрольно-аналітичних лабораторіях, незалежно від форми власності або відомчої належності таких закладів і установ.

Відповідно до примітки 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форм власності або відомчої належності закладів і установ.

Таким чином, підставою для призначення пенсії за вислугу років є робота на посаді провізора чи фармацевта у закладі віднесеному до закладів охорони здоров'я, при наявності загального стажу від 25 до 30 років, незалежно від віку.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я, заклади охорони здоров'я - підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Види закладів охорони здоров'я, які забезпечують безпосередню охорону здоров'я населення, передбачені статтею 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я: санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони. Заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців з дотриманням порядку і умов створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, порядку ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, які визначається актами законодавства України. Працівники цих закладів мають право на пільгові умови пенсійного забезпечення.

Пунктом 3 наказу Міністерства охорони здоров'я № 385 від 28.10.2002р. "Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я" визначено, що до фармацевтичних (аптечних) закладів відносяться: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 мала необхідний стаж для призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи відповідача стосовно того, що посада провізора-технолога в переліку визначеному Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року №385 не передбачена, а тому зарахувати період роботи на посаді провізора-технолога до стажу роботи, який дає право на вислугу років не має законних підстав, - є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Аптека №218 м.Тернівка та аптека №337 м.Павлограда були структурними підрозділами ОКП "Фармація", що підтверджується довідкою №10/217 від 01.03.2016 /а.с.12/.

Так, згідно довідки ОКП "Фармація" Дніпропетровської обласної ради, №10/544 від 19.04.2017р., посада "Провізор-технолог" і посада "Провізор" за своїми кваліфікаційними характеристиками, завданнями і функціональними обов'язками тотожні; працівники, які займали посади провізор-технолог після зміни назви цієї професії не потребували отримання додаткових спеціальних знань або навичок та не проходили позачергової перевірки знань.

При цьому, вказані відомості про тотожність посад "провізор-технолог" та "провізор", підтверджується п.3 роз'яснень, які містяться у Переліку посад фармацевтичних працівників, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.06.1995р. №114, де зазначено, що посада "провізор-технолог" не наводиться у зв'язку з введенням посади "провізор". Тобто, на підставі вказаного наказу відбулася зміна назви однієї і тієї ж самої посади.

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищевикладене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду згідно ч.2 ст. 325 КАС України набирає законної сили з моменту підписання суддями (12.03.2018) та відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню не підлягає, оскільки в силу п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС дана справа є справою незначної складності.

В силу п. 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки, встановлені ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 12.03.2018р.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова