Справа № 2а/1270/7200/2012
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2018 року

Київ

справа №2а/1270/7200/2012

адміністративне провадження №К/9901/1837/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Пасічник С.С., Хохуляка В.В., при секретарі судового засідання - Титенко М.П., за участі: представник відповідача - Бондаренко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби (далі - СДПІ)
на постановуЛуганського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 (Головуючий суддя - В.С. Шембелян)
та ухвалуДонецького апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 (колегія у складі суддів: А.В. Гайдар, І.А. Васильєва, Е.Г. Казначеєв)
у справі№ 2а/1270/7200/2012
за позовомПублічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (далі - ПАТ «Луганськтепловоз»),
доСДПІ, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області (далі - ГУ ДКС),
пропро визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2012 ПАТ «Луганськтепловоз» звернулося до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до СДПІ, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про стягнення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету на суму 24188348 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24.10.2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.12.2012, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача суму 24188348 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.12.2015 за наслідками розгляду касаційної скарги СДПІ рішення судів попередніх інстанцій було скасовано, а справу направлено на новий розгляд з підстав не вірного обрання способу захисту порушеного права та не відповідності правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р. у справі № 21-881а15.

08.02.2016 р. позивач уточнив позовні вимоги в зв'язку з частковим виконанням рішень судів попередніх інстанцій, просив визнати протиправною бездіяльність СДПІ, що втілилася у ненаданні до ГУ ДКС висновку про відшкодування йому податку на додану вартість (далі - ПДВ) за квітень 2012 року на суму 141309 грн. 00 коп.; зобов'язати СДПІ у п'ятиденний строк з дня ухвалення судом рішення подати ГУ ДКС висновок із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за декларацією з ПДВ за квітень 2012 року на суму 141 309 грн. 00 коп.; зобов'язати СДПІ подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення по адміністративній справі №2а/1270/7200/2012.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що податковий орган протиправно не надав висновок до Державного казначейства України для відшкодування йому залишку заявленої до бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 141309 грн. 00 коп.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17.05.2016, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 позов задоволений частково: визнано протиправною бездіяльність СДПІ, що втілилася у ненаданні до ГУ ДКС висновку про відшкодування ПАТ «Луганськтепловоз» податку на додану вартість за квітень 2012 року на суму 141 309 грн. 00 коп. Зобов'язано СДПІ вчинити певні дії, передбачені статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо повернення ПАТ «Луганськтепловоз», як платнику податку, бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а саме, надати ГУ ДКС висновок із зазначенням суми відшкодування ПДВ у розмірі 141 309 грн. 00 коп.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій зазначили, що податковий орган допустив бездіяльність в частині не направлення до органу Державного казначейства України висновку щодо залишку заявленої позивачем до відшкодування ПДВ, яка була узгоджена на наслідками проведеної перевірки.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, відмовити в задоволені позовних вимог, так як судами не надана належна правова оцінка відповідного висновку, який направлений до ГУ ДКСУ та отримання на поточний рахунок позивача узгодженого бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 24047038 грн. 00 коп. У задоволенні до відшкодування залишку, заявленого бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 141310 грн. 00 коп. відмовлено у зв'язку із не неотриманням відповіді по направленим запитам щодо проведення зустрічної звірки постачальників позивача. Заявлене бюджетне відшкодування буде надаватись тоді, коли виробничі потужності підприємства (позивача) будуть знаходитьсь під контролем державних органів України. Державна казначейська служба України листом від 28.10.2016 повідомила податковий орган, що Службою безпеки України тимчасово зупинено операції з бюджетними коштами позивача через їх причетність до функціонування непідконтрольних Україні територій Луганській області.

02.06.2017 Вищим адміністративним судом України, касаційне провадження за касаційною скаргою ДФС відкрито.

22.12.2017 касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку пункту четвертого частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу відповідача, які надійшли до Вищого адміністративного суду України, позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення без змін. Зауважує, що бюджетне відшкодування з ПДВ у сумі 141309 грн. 00 коп., товариству не відшкодовано без належних на то правових підстав.

Від ГУ ДКС пояснень чи доповнень до касаційної скарги СДПІ до суду не надходило, що не є перешкодою для її розгляду.

Заслухавши пояснення представника відповідача СДПІ, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач подав СДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2012 року, де визначив суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку в банку, в розмірі 24188348 грн. 00 коп., з розрахунками, відповідними додатками та заявою про повернення суми бюджетного відшкодування. У зв'язку із чим, уповноваженими особами СДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2012 року (далі - перевірка).

За наслідками перевірки складено довідку від 25.06.2012 №51/14-0/05763797, де у висновках зазначено, що перевіркою підтверджено відображену позивачем у декларації за квітень 2012 року суму бюджетного відшкодування в розмірі 24047038 грн. 00 коп. При цьому, у довідці зазначено, що фактично за результатами звірки даних, зазначених у розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ, із даними первинних документів (які підтверджують факт оплати платником товарів/послуг) загальна сума ПДВ становить 24188348,00 грн.

Як наслідок СДПІ було надано висновок до ГУ ДКС від 25.04.13 № 344-20 про відшкодування суми у розмірі 24 047 038 грн. 00 коп. на рахунки ПАТ «Луганськтепловоз», яка перерахована на його рахунок, - 29.04.2013.

Не відшкодована сума ПДВ, заявлена позивачем у декларації за квітень 2012 року в розмірі 141310,00 грн. з причини не отримання довідок зустрічних звірок по ланцюгу постачання від органів ДПС, яким було направлено запити на проведення зустрічних звірок постачальників ПАТ «Луганськтепловоз», а саме: ТОВ «Інтермаштрейдінг», ПП НВП «Пром - Сервіс», ТОВ «Восток - Сервіс - Україна».

Вважаючи, що відповідач, допустивши бездіяльність не надаючи висновок ГУ ДКС про належне йому бюджетне відшкодування, згідно податкової декларації з ПДВ за квітень 2012 року, звернувся до суду.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК України (тут і надалі в редакції чинній на час проведення відповідачем перевірки достовірності заявленого позивачем до бюджетного відшкодування ПДВ) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК України).

За приписами пунктів 200.10.-200.11 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судами було встановлено, що 25.06.2012 СДПІ за наслідками проведеної перевірки складено довідку від 25.06.2012 №51/14-0/05763797, згідно якої за результатами звірки даних, зазначених у розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ, із даними первинних документів (які підтверджують факт оплати платником товарів/послуг) загальна сума ПДВ становить 24188348 грн. 00 коп., чим фактично підтвердила відображену позивачем у декларації за квітень 2012 року суму бюджетного відшкодування ПДВ.

У відповідності до пункту 200.12 статті 200 ПК України орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Тобто, СДПІ не надавши, в межах зазначеного п'ятиденного строку, до ГУ ДКС висновку про узгоджене бюджетне відшкодування ПДВ ПАТ «Луганськтепловоз» у розмірі 24188348 грн. 00 коп., допустила протиправну бездіяльність, як це вірно встановлено судами попередніх інстанцій.

При цьому, Суд враховує висновки викладені в довідці в частині зменшення заявленої позивачем до бюджетного відшкодування ПДВ суми на 141 310 грн. 00 коп., але вважає, що вони суперечать змісту такої довідки, тому доводи заявника касаційної скарги в цій частині не приймаються до уваги.

Щодо наявності листів Державної казначейської служби України від 28.10.2016, яким повідомлено податковий орган, що Службою безпеки України тимчасово зупинено операції з бюджетними коштами позивача через їх причетність до функціонування непідконтрольних Україні територій Луганській області, суд зазначає, що вказані листи не надавались відповідачами і не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій. Крім того, обраний судом спосіб захисту порушеного права в даній справі не перешкоджає виконанню вимог СБУ, які скеровані на адресу ДКС України.

Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для часткового задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм процесуального права при вирішенні даної заяви.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 344, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П.Юрченко
С.С.Пасічник В.В.Хохуляк
Судді Верховного Суду