Справа № 826/7572/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 квітня 2018 року № 826/7572/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання протиправним дій, скасування постанови про арешт майна боржника від 16.05.2017, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариства «Банк «Київська Русь» (далі - позивач та/або ПАТ «Банк «Київська Русь») з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) та просить суд:

- визнати протиправним дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінського В.А.;

- скасувати постанову про арешт майна боржника від 16.05.2017 №50813915.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначає, що не є боржником у виконавчому провадженні ВП №50813915 та не може нести відповідальність по зобов'язанням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича.

Крім того, позивач вказує, що Волков Олександр Юрійович відсторонений, а його повноваження відкликанні.

При цьому, ПАТ «Банк «Київська Русь» зазначає, що у виконавчому документі не вірно зазначено код ЄДРПОУ та адреса боржника, з огляду на що відповідач мав був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання.

Відповідач в судове засідання 16.11.2017 не прибув, явку свого представника не забезпечив, відношення до позову не висловив, з огляду на що справа вирішується на підставі наявних в ній документів.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ( у редакції чинній станом на 16.11.2017), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, в судовому засіданні 16.11.2017 судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Водночас, суд звертає увагу, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України.

Частиною 3 ст. 3 КАС України (у редакції з 15.12.2017) визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходить на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України у редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінським В.А. прийнято постанову про арешт майна боржника ВП №50813915 від 16.05.2017 в рамках примусового виконання виконавчого листа №813/4291/15 від 06.04.2016 виданого Львівським окружним адміністративним судом (далі - оскаржувана та/або спірна постанова).

Відповідно до вказаної постанови постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику - уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкову Олександру Юрійовичу.

Позивач вважає дії про прийняття спірної постанови протиправними, як наслідок вважає, що остання підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 13 вказаного закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Пунктом 6 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти висновку, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи щодо примусового виконання рішень, зокрема, накладати арешт на майно боржника.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №1404-VIII решт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

При цьому, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3 ст. 56 Закону №1404-VIII).

З вказаного слідує, що арешт майна боржника здійснюється виконавцем шляхом прийняття відповідної постанови та накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Так, позивач , серед іншого на обґрунтування позовних вимог вказує на відсутність у спірній постанові посилання на ч. 3 ст. 56 Закону №1404-VIII.

Суд вважає вказані доводи безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у оскаржуваній постанові вказано правову норму, якою керувався виконавець при прийняття останньої, а також про накладення арешту у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 300 грн.

Водночас, суд вважає за необхідне з акцентувати увагу, що не зазначення безпосередньо частини правової норми не є тією підставою, що свідчить про протиправність постанови виконавця як такої.

Крім того, суд відхиляє доводи ПАТ «Банк «Київська Русь» про зазначення у виконавчому документі невірної адреси та коду ЄДРПОУ боржника, з огляду на що останній мав бути повернутий стягувачу без прийняття його до виконання, оскільки оцінка вказано питання має надаватися виключно під час вирішення питання щодо правомірності постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Що ж стосується інших доводів позивача, як правового обґрунтування позовних вимог суд звертає увагу на наступне.

Так, згідно п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку.

Разом з цим, згідно п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження здійснює повноваження органів управління банку.

З вказаного слідує, що уповноважена особа є спеціальним суб'єктом, який, в свою чергу, в стадії ліквідації банку здійснює безпосередньо повноваження органів управління банку.

Таким чином, суд приходить до висновку, про помилковість тверджень позивача про відсутність правових підстав нести відповідальність за зобов'язаннями уповноваженої особи.

Крім того, суд зазначає, що відсторонення безпосередньо Волкова Олександра Юрійовича не впливає на наявність зобов'язань уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на спеціальний статус останньої.

Тобто, в даному випадку уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є суб'єктом, який вчиняє дії від імені банку.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови є правомірним, а спірне рішення відповідає критеріям, які визначені ч. 2 ст. 2 КАС України, з огляду на що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, б. 11-а, ) до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (04208, м. Київ, проспект Гонгадзе, б. 5-б, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов