Справа № 806/740/18
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м.Житомир справа № 806/740/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Ватули О.М., Дейнеки С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області шістнадцятої сесії сьомого скликання від 20 жовтня 2017 року в частині залишення без задоволення клопотання про передачу у приватну власність земельної ділянки із земель запасу орієнтовною площею 0,40 га за адресою АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та зобов'язати відповідача повторно у встановленому законом порядку розглянути вказане клопотання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він звернувся із заявою до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, до заяви було додано документи, що підтверджують право власності на майно та відповідні графічні матеріали. Проте, рішенням Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20.10.2017 позивачу відмовлено в наданні дозволу, оскільки земельна ділянка, яка зазначена в його графічних матеріалах, являє собою землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами згідно додатку №4 постанови КМУ від 17.10.2012 №1051, які в приватну власність не передаються. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували та в задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с.24-26,47-50). Зокрема вказали, що ч.1 ст.121 Земельного кодексу України не передбачено право на безоплатну передачу громадянам України земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за цільовим призначенням земель для іншого сільськогосподарського призначення. Наголосили, що будівля, власником якої є позивач, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (конюшня), а тому і земельна ділянка має надаватись в оренду/власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не для ведення особистого селянського господарства, як того вимагає позивач. При цьому, позивачу слід створити фермерське господарство або ж зареєструватись як фізична особа-підприємець.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником нерухомого майна (конюшня) за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 387,7 кв.м (а.с.19).

05.10.2017 позивач звернувся до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки під нерухомим майном орієнтовною площею 0,40 га за адресою АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с.53).

Рішенням Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області шістнадцятої сесії сьомого скликання від 20.10.2017 позивачу відмовлено в наданні дозволу, оскільки земельна ділянка, яка зазначена в його графічних матеріалах, являє собою землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами згідно додатку №4 постанови КМУ від 17.10.2012 №1051, які в приватну власність не передаються (а.с.54).

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності наведені у статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України), зокрема частиною першою цієї статті визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом першим частини сьомої вказаної статті ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що виключною підставою для відмови у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки являється невідповідність місця розташування земельної ділянки законам та іншим нормативним актам.

Як зазначалось, позивачу відмовлено в наданні дозволу, оскільки земельна ділянка, яка зазначена в його графічних матеріалах, являє собою землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами згідно додатку №4 постанови КМУ від 17.10.2012 №1051, які в приватну власність не передаються.

Суд не погоджується з даним обґрунтуванням з огляду на наступне.

Відповідно до ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Частиною 3 даної статті передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Отже, вказаною нормою не встановлено заборони передачі земель сільськогосподарського призначення, до яких входять і несільськогосподарські угіддя, у власність громадян, в тому числі для ведення особистого селянського господарства.

Згідно із довідкою Міськрайоного управління Держгеокадастру у Житомирському районі та м.Житомирі №31-6-0.15-1688/183-17 від 03.11.2017 земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, відноситься до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - землі запасу, по угіддях - під господарськими будівлями і дворами (а.с.18).

Відповідно до переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь, затвердженого постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 група "Землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами " включає землі, зайняті тваринницькими фермами, тракторними станціями, літніми таборами, землі, забудовані іншими будівлями і дворами сільськогосподарського призначення. Також включаються землі під будівлями і дворами загального користування садівничих, дачних кооперативів".

Вказаним переліком затверджено види земельних угідь, проте не встановлено заборони щодо передачі земельних ділянок групи "Землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами" у власність громадянам.

З огляду на викладене, відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з посиланням на додаток №4 постанови КМУ від 17.10.2012 №1051 та неможливість передачі громадянам у приватну власність земель під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами.

Посилання представників відповідача на неможливість передачі земельної ділянки позивачу для ведення особистого селянського господарства, оскільки цільове призначення будівлі, якою володіє позивач, є для товарного сільськогосподарського виробництва, судом не приймається до уваги, оскільки оспорюване рішення на цих підставах не ґрунтувалось.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідачем не доведено, що земельна ділянка, на який розміщена придбана позивачем будівля, перебувала у власності чи користуванні іншої особи з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Як зазначалось, позивач подав заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства і орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями змінити цільове призначення даної земельної ділянки, що узгоджується із вимогами вказаної норми.

Частиною 5 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Єдиною умовою, за якої фізична особа не може мати на праві приватної власності земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вже використане такою фізичною особою право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність із земель державної або комунальної власності, з огляду на імперативний припис в ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Разом з тим, позивач не використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для особистого селянського господарства, що підтверджується довідкою Головного управління Держгеокадстру у Житомирській області № К-309/0-249/6-18 від 05.02.2018 року (а.с.20).

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використання майна особистого селянського господарства.

Згідно приписів ст.6 Закону України "Про особисте селянське господарство" до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарські техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Встановлений даною нормою перелік видів майна, що може використовуватись для ведення особистого селянського господарства, не є вичерпним.

При цьому, жодною правовою нормою не заборонено використання конюшні в особистому селянському господарстві.

Отже, Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області, відмовляючи ОСОБА_4 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, діяло не у межах і не у спосіб, визначений Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача розглянути повторно у встановленому законом порядку клопотання ОСОБА_4 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,40 га за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, відповідачу слід врахувати висновки суду, зроблені при розгляді даної справи.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності свого рішення.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області шістнадцятої сесії сьомого скликання від 20 жовтня 2017 року в частині залишення без задоволення клопотання ОСОБА_4 про передачу у приватну власність земельної ділянки із земель запасу орієнтовною площею 0,40 га за адресою: АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Оліївську сільську раду Житомирського району Житомирської області розглянути повторно у встановленому законом порядку клопотання ОСОБА_4 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,40 га за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (Житомирська область Житомирський район с.Оліївка, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.А.Шуляк

Повне судове рішення складене 10 квітня 2018 року