Справа № 819/513/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/6786/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Копанишин Х. В.

позивач: не з'явився

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 травня 2017 року ( суддя Мартиць О.І., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дію,

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області та просив визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06.03.2017 року №3-1018/0-282/6-17 «Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу» та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності за межами населеного пункту на території с.Шипівці, Заліщицького району, Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 лютого 2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідним пакетом документів про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області з метою реалізації права на безоплатну передачу громадянам України земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, визначених ст.121 Земельного кодексу України.

Однак, розглянувши вказану заяву, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області рішенням від 06 березня 2017 року №3-1018/0-282/6-17 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до моменту уточнення інформації стосовно перебування земельної ділянки у користуванні третіх осіб. На думку позивача, рішення відповідача є невмотивованим, протизаконним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 травня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06 березня 2017 року № 3-1018/0-282/6-17 «Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу» та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності за межами населеного пункту на території с. Шипівці, Заліщицького району, Тернопільської області.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (, місцезнаходження: 46021, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Грушевського, будинок 8) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 48634 АДРЕСА_1) сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. згідно квитанції № від 29.03.2017 року.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, вважає що дана постанова винесена з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за результатами розгляду поданих документів, в тому числі графічних матеріалів, Управлінням виявлено, що земельний масив, у якому позивач виявила бажання отримати земельну ділянку, розподілений та активно обробляється, тобто перебуває у користуванні третіх осіб, а тому листом № 3-1020/0-283/6-17 від 06.03.2017 року позивача було проінформовано про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою до моменту уточнення інформації стосовно перебування земельної ділянки у користуванні третіх осіб. До того ж, від моменту отримання вказаного листа до дати подання адміністративного позову, позивач змінив своє бажання щодо місця розташування земельної ділянки, а відтак відсутні підстави для задоволення позову, оскільки Управлінням розглядались картографічні матеріали, на яких відображена земельна ділянка в іншому місці знаходження. Крім того, судом не було взято до уваги, що довідка виконавчого комітету Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, якою не заперечується надання земельної ділянки позивачу для ведення особистого селянського господарства видана 31 липня 2017 року, тобто вказана дата настане у майбутньому, а тому суд не повинен був її враховувати.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_2 звернувся із заявою, датованою 02 лютого 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, державної власності, що розташована на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту.

Подана заява згідно штампу вхідної кореспонденції отримана Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області 06 лютого 2017 року та зареєстрована під номером №3-1018/0/5-17. (а.с.35)

До заяви додано копію паспорта, копію картки фізичної особи - платника податків про одержання ідентифікаційного номера (а.с.14-15), викопіювання з планово-картографічних матеріалів (Публічної кадастрової карти) щодо місця розташування земельної ділянки (а.с.37), довідку Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 31 січня 2017 року № 43 (а.с.36) про те, що ОСОБА_3 не скористався правом на безоплатну передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та довідку Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 31 січня 2017 року № 47 (а.с.38) про те, що Шипівецька сільська рада Заліщицького району Тернопільської області не заперечує проти надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2.

Відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області листом від 06.03.2017 року №3-1018/0-282/6-17 «Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу»ОСОБА_2 повідомлено, про те що подані графічні матеріали свідчать, що масив у якому знаходиться земельна ділянка, на яку претендує позивач, розподілений та активно обробляється, тобто знаходиться у користуванні третіх осіб. Відтак, Головне управління відмовляє у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, до моменту уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб. (а.с.16)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06.03.2017 року №3-1018/0-282/6-17, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Пунктом «а» частини другою статті 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, в тому числі, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Згідно п. «а» ч.3 ст.22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, серед іншого, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Частиною четвертою статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14 січня 2015 року було затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Положення № 15), пунктом першим якого передбачено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктом 31 пункту четвертого Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

У відповідності до Положення № 15, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Абзацом третім частини сьомої цієї статті визначено, що у випадку не надання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні протягом місячного строку з дня реєстрації клопотання, особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 123 ЗК України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що при прийнятті оспорюваного рішення, Управлінням не були враховані виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як підстава для прийняття рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як вбачається з його змісту, слугувала необхідність уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб, що суперечить вимогам ст.118 Земельного кодексу України.

Згідно довідки від 20 березня 2017 року № 182, виданої виконкомом Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області масив, у якому знаходиться земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3, не перебуває у користуванні третіх осіб. (а.с.18)

Як вбачається з відповіді на запит представника позивача ОСОБА_4, виданої відділом у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, що у масиві на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту, з якого пропонується надання земельних ділянок громадянам, серед яких ОСОБА_3, відділом у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не погоджувалисяпроекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування, сервітуту, суперфіцію тощо. (а.с.17)

У відповіді Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 27 березня 2017 року № 01-492/05-03 на адвокатський запит від 20 березня 2017 року, Заліщицькою районною державною адміністрацією розпоряджень з приводу надання дозволу на розробку чи затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, суборенду, постійне чи тимчасове користування, сервітуту, суперфіцію тощо на земельні ділянки, що розташовані на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області ОСОБА_2 з 01 січня 2008 року до моменту видачі довідки - не видавалися. Відповідно договори оренди, суборенди, сервітуту, суперфіцію тощо з даними громадянами не укладалися. (а.с.28)

Як вбачається з відповіді Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 06.04.2017 року № 01-580/05-03 на адвокатський запит, у масиві на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту, з якого пропонується надання земельної ділянки громадянам, серед яких позивач - ОСОБА_2, розпорядження голови райдержадміністрації про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування сервітуту, суперфіцію, не приймалися. (а.с.29) Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 4 ст.229, ч. 3 ст. 243, ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 травня 2017 року у справі № 819/513/17- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 05.04.2018 року.