Справа № 802/1974/17-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1974/17-а

Головуючий у 1-й інстанції:

Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

04 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Укртрансінспекції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови в.о. заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області Федорчука А.В. від 24 жовтня 2017 року № 032053, стягнення з управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області понесених судових витрат.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 19 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Своє рішення суд мотивував тим, що позивачем не були належним чином дотримані усі вказані вимоги чинного законодавства, порушення яких були зафіксовані в акті перевірки та в оскаржуваній постанові, а тому висновки відповідача про виявлені порушення та визначена міра відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 1700, 00 грн. є правомірною.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач заперечує обов'язкову наявність квитково-касового листа, індивідуальної контрольної книжки та договору обов'язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Укртрансбезпеки зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до п.п. 4,6-11, 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті 25 вересня 2017 року, відповідно до направлення на перевірку № 009029 державними інспекторами управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області була проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт суб'єктами господарювання.

Під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 28 вересня 2017 року о 11 год. 25 хв. на ділянці дороги у м. Вінниці по 50-річчя Перемоги, 35, маршрут "Вінниця-Тиврів" було виявлено, що автотранспортним засобом марки Мерседес-Бенц 609, реєстраційний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, водієм ОСОБА_5 здійснювалось перевезення пасажирів без належним чином оформлених документів перелік, яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме без: квитково-касового листа, індивідуальної контрольної книжки водія, відсутній договір обов'язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті водія ОСОБА_5

На підставі вказаного акта перевірки постановою в.о. заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області Федорчука А.В. від 24 жовтня 2017 року № 032053 до повивача було застосовано адміністративно-господарський штраф на суму 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність, за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Спірні відносини між сторонами у даній справі регулюються законом України "Про автомобільний транспорт", постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 25 лютого 2009 року "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні", Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, порядком розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07 травня 2010 року № 278 тощо.

Закон України "Про автомобільний транспорт" № 3492-IV від 23.02.2006 (далі - Закон № 3492) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Статтею 3 Закону № 3492 визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Приписами частини 1 статті 5 Закону № 3492 передбачено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до положень статті 6 Закону України № 3492, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Відповідно до ст. 39 Закону України № 3492 автомобільні перевізники, водії, пасажир повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначені вимоги до автомобільного перевізника. Автомобільний перевізник зокрема повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно зі ст. 60 Закону України № 3492 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження позивача з приводу не обов'язковості наявності належно оформленого квитково-касового листа , на думку суду є хибними, а висновки відповідача з цього приводу є правомірними.

Як вже було зазначено вище, постановою № 032053 від 24 жовтня 2017 року прийнятою за порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яку передбачена абз. 3, ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за відсутність у водія належно оформленого квитково-касового листа постановлено стягнути з позивача 1700,00 грн.

Так, наказом Міністерства транспорту України від 31 травня 2000 року № 279 (далі - наказ № 279), зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23 червня 2000 року за № 369/4590, було затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу. Також додатком № 13 до цієї Інструкції було затверджено форму квитково-касового листа.

Однак, згідно з наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 25 травня 2006 року № 503 наказ № 279 втратив чинність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що квитково-касовий лист, який є пiдставою для облiку транспортної роботи, роботи водiїв та списання витраченого пального на загальний пробiг автобуса, а також для взаєморозрахункiв мiж перевiзником i замовником на надання транспортних послуг та згідно позиції позивача щодо заповнення квитково-касового листа у зручний час по суті нівелює саме існування такого документу та цілі, для яких такий документ введено.

Також, незважаючи на те, що законодавцем не передбачено вимог щодо порядку та часу заповнення квитково-касового листа, даний документ передбачено у переліку документів, на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення. Включення квитково-касового листа у перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, накладає відповідний обов'язок щодо його своєчасного заповнення.

Враховуючи той факт, що квитково-касовий лист на момент проведення перевірки заповнено не було тому суд першої інстанції правомірно погодився з відповідачем, що виявлені у позивача під час перевірки порушення, зафіксовані в акті АВ № 030792, становлять склад правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", і доводять правомірність накладання штрафу, а також правомірність винесення постанови № 032053 від 24 жовтня 2017 року.

Із наведених у відзиві заперечень стосовно необов'язковості наявності індивідуальної контрольної книжки та договору обов'язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків, колегія суддів зазначає наступне.

Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07.06.2010 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 вересня 2010 року за № 811/18106 встановлені особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку .

Відповідно по п.1.5 зазначеного Наказу, робоче місце водія - місце за кермом транспортного засобу або місце, де він здійснює виконання своїх обов'язків, визначених трудовим договором; робочий час водія - час, протягом якого водій зобов'язаний виконувати свої обов'язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу.

Разом з тим, при здійсненні внутрішніх перевезень транспортний засіб перевізника не був обладнаний спеціальним технічним засобом - тахографом, який мав би забезпечити можливість перевірки дотримання водієм вимог чинного законодавства України відносно дотримання останнім у частині норм та вимог регулювання робочого часу та часу відпочинку при здійсненні перевезень автомобільним колісним транспортним засобом, що значною мірою впливає на безпеку руху та безпеку як самого водія, так і пасажирів колісного транспортного засобу.

Колегія суддів цілком погоджується з судом першої інстанції, що поняття "ведення індивідуальної контрольної книжки водія", полягає не в тому, що вона є в наявності, а в тому, що до неї необхідно вносити відомості відносно кожної поїздки задля можливості перевірки дотримання вимог щодо робочого часу, періоду керування, перерви, часу відпочинку та обліку робочого часу. Однак, такого обов'язку позивачем на момент перевірки дотримано не було.

Стосовно висновків про відсутність договору обов'язкового особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, то колегія суддів зазначає, що пунктом 4 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959, визначено порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях.

Згідно зазначеного положення страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування.

Враховуючи вищезазначене, відсутність у позивача поліса обов'язкового особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, під час проведення перевірки транспортних засобів, які йому належать на праві власності або перебувають у користуванні за договором, є порушенням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не були належним чином дотримані усі вказані вимоги чинного законодавства, порушення яких були зафіксовані в акті перевірки АВ № 030792

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.