Справа № 477/1012/14-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року

Київ

справа №477/1012/14-а

адміністративне провадження №К/9901/45/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Шевчук О.А., Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г. від 11 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 05 грудня 2013 року № 5, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 з 11 серпня 2013 року за період роботи з 06 жовтня 1986 року до 20 серпня 1992 року.

Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року в адміністративному позові відмовлено повністю.

08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду Миколаївської області із заявою про перегляд постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року за нововиявленими обставинами.

Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 січня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови суду від 11 листопада 2014 року за нововиявленими обставинами задоволено. Постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року скасовано. Прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, зокрема: визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах» від 05 грудня 2013 року № 5; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_2, що дає право на пільгову пенсію за Списком № 2 період її роботи на посаді молодшої медичної сестри палатної Миколаївського дитячого туберкульозного санаторію «Дубки» з 06 жовтня 1986 року по 21 серпня 1992 року включно.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області задоволено, постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 січня 2016 року скасовано, заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення. Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області судовий збір у розмірі 80,39 грн до спеціального фонду Державного бюджету України.

09 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду Миколаївської області із повторною заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити повністю адміністративний позов та зобов'язати управління Пенсійного фонду України призначити їй пільгову пенсію (право на яку фактично визнано управлінням Пенсійного фонду України) не з 02 грудня 2016 року (дати проведення повторної перевірки управлінням Пенсійного фонду України), а з 11 серпня 2013 року (дати виникнення у ОСОБА_2 права на призначення пільгової пенсії).

В обґрунтування заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 зазначила, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 09 лютого 2017 року, 13 грудня 2016 року управлінням Фонду було проведено повторну перевірку первинних документів щодо правомірності видачі довідки, уточнюючої пільговий характер роботи протягом періоду з 06 жовтня 1986 року по 21 серпня 1992 рік. В результаті перевірки первинних документів підтвердилась інформація про пільговий характер роботи позивача. Крім того, до заяви було долучено акт № 235 від 02 грудня 2016 року щодо результатів проведення відповідної перевірки, акт № 20 від 23 січня 2017 року про результати зустрічної перевірки достовірності видачі довідки, уточнюючої пільговий характер роботи, виданої для призначення (перерахунку) пенсії. Оскільки обставини, встановлені в поданих документах, є істотними та такими, що існували на момент винесення рішення суду, однак не були відомі та не могли бути відомими ОСОБА_2, остання звернулася із відповідною заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд справи за нововиявленими обставинами Жовтневий районний суд Миколаївської області постановою від 19 жовтня 2017 року відмовив у задоволенні заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтовуючи свою заяву ОСОБА_2 посилалась на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 09 лютого 2017 року, акти повторної перевірки № 235 від 02 грудня 2016 року та № 20 від 23 січня 2017 року, які були прийняті у результаті дослідження виписки з особових карток щодо відпрацьованих ОСОБА_2 годин з 1986 року по 2014 рік на посаді молодшої медичної сестри, тобто документів, які існували та вже досліджувалися судами під час розгляду справи, а тому зазначена обставина не є нововиявленою в розумінні статті 245 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із заявою).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року та прийнято нове рішення, яким задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд справи за нововиявленими обставинами.

При винесенні такого рішення апеляційний суд виходив з того, що подані заявницею документи мають істотне значення для вирішення справи, оскільки дозволяють встановити фактичні обставини справи, які не були відомі на момент розгляду справи, тобто є нововиявленими.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що Одеський апеляційний адміністративний суд помилково визнав обставини, які встановлені поданими ОСОБА_2 додатковими письмовими доказами, як нововиявлені та неправомірно скасував законне рішення суду першої інстанції.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, в якому зазначається, що апеляційний суд прийняв законне та обґрунтоване рішення, а доводи касаційної скарги не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно даних трудової книжки ОСОБА_2 з 04 жовтня 1986 року прийнята на роботу до дитячого туберкульозного санаторію на посаду санітарки палатної шкільного відділення. Наказом від 20 квітня 1988 року переведена на посаду санітарки палатної дошкільного відділення. Згідно державного класифікатора професій України ДК 003-95 посада санітарки палатної змінена на посаду молодшої медичної сестри палатної.

Згідно довідки від 20 серпня 2013 року, наданої головним лікарем Миколаївського обласного дитячого туберкульозного санаторію «Дубки», ОСОБА_2 з 06 жовтня 1986 року по 11 серпня 2013 року повний робочий день працювала за посадою молодша медична сестра.

Рішенням № 5 від 05 грудня 2013 року управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області ОСОБА_2 в призначенні пенсії за списком № 2 відмовлено на підставі того, що зі змісту уточнюючої довідки від 20 серпня 2013 року, наданої головним лікарем Миколаївського обласного дитячого туберкульозного санаторію «Дубки», не можливо встановити пільговий характер роботи, а за результатом проведеної управлінням Пенсійного фонду України перевірки пільговий характер роботи за вказаний період не підтвердився. Крім того, атестація робочих місць, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992 року не проводилась.

Листом від 12 грудня 2013 року № 469 головним лікарем Миколаївського обласного дитячого туберкульозного санаторію «Дубки» відкликана довідка № 1 від 20 серпня 2013 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії, оскільки займана посада не відповідає вимогам Списку 2, оскільки не обслуговує хворих на туберкульоз.

Після повторного звернення до санаторію «Дубки» ОСОБА_2 отримала довідки № 33-34 від 23 листопада 2016 року, в яких зазначається, що в період з 06 жовтня 1986 року по 26 січня 1991 року ОСОБА_2 виконувала догляд за хворими дітьми згідно з положенням санітарки палатної на посаді, що належить до молодшого медичного персоналу, яка передбачена Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, а у період з 26 січня 1991 року по 21 серпня 1992 року - Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10.

На підставі отриманих довідок Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провело повторну перевірку достовірності видачі довідки, уточнюючої пільговий характер роботи, виданої для призначення пенсії.

За результатами перевірки складено акт № 235 від 02 грудня 2016 року та акт № 20 від 23 січня 2017 року, відповідно до яких підтверджено право на пільгову пенсію.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 09 лютого 2017 року ОСОБА_2 повідомлено, що за результатами проведених зустрічних перевірок прийнято рішення щодо зарахування періодів роботи з 06 жовтня 1986 року по 09 березня 1990 року, з 01 квітня 1990 року по 23 квітня 1991 року, з 25 травня 1991 року по 21 серпня 1992 року до стажу роботи санітарки, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того, управлінням Пенсійного фонду України визнане його попереднє рішення про відмову в призначенні пенсії передчасним.

Згідно із протоколом управління Пенсійного фонду України від 08 лютого 2017 року ОСОБА_2 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 02 грудня 2016 року в розмірі 2136,71 грн.

Однак, на думку ОСОБА_2, на момент винесення постанови суду в 2014 році вона вже мала право на призначення пільгової пенсії за Списком № 2 та зарахування відповідних періодів до пільгового стажу роботи, у зв'язку з чим звернулась до суду з заявою про перегляд адміністративної справи за нововиявленими обставинами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року відповідає, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, предметом оскарження в даній справі є віднесення обставин справи, встановлених уточнюючими довідками № 33-34 від 23 листопада 2016 року про пільговий характер роботи, виданими санаторієм «Дубки», актами перевірки достовірності видачі довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, виданих для призначення пенсії, № 235 від 02 грудня 2016 року та № 20 від 23 січня 2017 року, складеними Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, до нововиявлених.

Відповідно до частини другою статті 245 КАС України (в редакції, чинній на дату звернення до суду з заявою), підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

- істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

- встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

- встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

- встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов'язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року № 816/4947/14 та від 13 лютого 2018 року № 815/756/14.

До нововиявлених обставин належать факти об'єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв'язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об'єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.

Нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року в справі № 2а-23903/09/1270.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини, встановлені уточнюючими довідками № 33-34 від 23 листопада 2016 року про пільговий характер роботи та актами перевірки достовірності видачі довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, виданих для призначення пенсії, № 235 від 02 грудня 2016 року та № 20 від 23 січня 2017 року, за свою юридичною природою належать до нововиявлених, оскільки відповідають всім основним критеріям таких обставин, зокрема: 1) встановлені обставини мають істотне значення для вирішення справи у зв'язку з тим, що вони становлять сутність справи та мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, мають безпосередній вплив на рішення суду, що набрало законної сили (наявність довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, є необхідною умовою для виникнення у особи права на пільгову пенсію у разі непроведення атестації робочого місця у період до серпня 1992 року), 2) обставини існували під час розгляду адміністративної справи (у ОСОБА_2 був наявний необхідний пільговий стаж на момент винесення рішення суду в 2014 році, однак помилково не був підтверджений довідками та актами перевірки управління Пенсійного фонду України), але 3) не були і не могли бути відомі ні особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, ні адміністративному суду (підтверджені уточнюючими довідками лише в 2016 році та актами перевірки управління пенсійного фонду в грудні 2016 року та січні 2017 року). При цьому, колегія суддів враховує, що вина ОСОБА_2 у неподанні уточнюючих довідок при розгляді справи в 2014 році відсутня, а також те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в листі від 09 лютого 2017 року визнало неправомірність своїх дій щодо відмови в призначені пенсії в грудні 2013 року.

На цій підставі колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що відомості, встановлені уточнюючими довідками № 33-34 від 23 листопада 2016 року про пільговий характер роботи та актами перевірки достовірності видачі довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, виданих для призначення пенсії, № 235 від 02 грудня 2016 року та № 20 від 23 січня 2017 року, необхідно вважати нововиявленими та такими, що дають підстави для перегляду за нововиявленими обставинами рішення, яке набрало законної сили.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2 № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко