Справа № 826/6965/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 квітня 2018 року м. Київ№ 826/6965/17
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 вернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва позовом до Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича щодо прийняття за основу і в цілому та не проведення повторного голосування щодо Проекту Закону про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув'язнення) №5534 від 12.12.2016 р.

- зобов'язати Голову Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича утриматися від підписання та передання на підпис Президенту України Проекту Закону про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув'язнення) №5534 від 12.12.2016 р.

- зобов'язати Голову Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича оголосити нове голосування про прийняття Проекту Закону про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув'язнення) №5534 від 12.12.2016 р. із суворим дотриманням вимог законодавства України щодо особистого голосування.

- стягнути із Державного бюджету України на користь Позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.05.2017 р. у сесійному залі Верховної Ради України під час голосування за прийняття проекту закону про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув'язнення) №5534 від 12.12.2016 р. за основу та в цілому відбулись численні випадки неперсонального голосування народними депутатами України. На переконання позивача, за прийняття зазначеного законопроекту проголосувало 204 народних депутатів, а не 227, що є меншим, ніж передбачена статтею 91 Конституції України необхідна для ухвалення рішення кількість голосів, а тому таке рішення парламенту є протиправним і таким що прийнято з порушенням вимог Конституції України та Закону України "Про Регламент Верховної Ради України".

У своїх запереченнях проти адміністративного позову представник відповідача посилається на те, що предмет даного спору не має ознак, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, необхідних для визначення справи адміністративної юрисдикції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2017 року відкрито провадження у справі.

В подальшому, через канцелярію суду позивачем заявлено клопотання про розгляд справи без його участі та участі його представника.

На підставі ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

Додатково суд зазначає, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2017 року Верховна Рада прийняла за основу та в цілому проект закону про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув'язнення) №5534 від 12.12.2016 р. В результаті голосування за прийняття цього рішення свої голоси віддали 227 народних депутатів України.

У відповідності до положень статті 94 Конституції України та статті 130 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" 01.06.2017р. Голова Верховної Ради України Парубій А.В. підписав зазначений закон і направив його на підпис до Президента України.16.06.2017 року цей закон було повернуто до Верховної Ради України з підписом Президента України.

Згідно зі значенням терміну публічного правового спору, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, таким спором є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

При цьому, у частині 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Так, статтею 75 Конституції України регламентовано, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої, відповідно до пункту 3 статті 84 Основного Закону належить прийняття законів.

В мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 р. № 7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

Отже, народні депутати України, у тому числі Голова Верховної Ради України є безпосередніми суб'єктами законодавчої процедури, оскільки в конституційно встановлених межах беруть участь у правовідносинах, пов'язаних із розглядом, ухваленням та набранням чинності законів України.

Згідно з нормами статті 88 Конституції України, Верховна Рада України обирає із свого складу Голову Верховної Ради України, Першого заступника і заступника Голови Верховної Ради України та відкликає їх з цих посад.

Голова Верховної Ради України: 1) веде засідання Верховної Ради України; 2) організовує роботу Верховної Ради України, координує діяльність її органів; 3) підписує акти, прийняті Верховною Радою України; 4) представляє Верховну Раду України у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав; 5) організовує роботу апарату Верховної Ради України.

Голова Верховної Ради України здійснює повноваження, передбачені Конституцією, у порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.

Суд звертає увагу, що частиною 2 статті 1 Регламенту Верховної Ради України передбачено, що саме Регламентом встановлюється порядок підготовки і проведення сесій Верховної Ради, її засідань, формування державних органів, визначається законодавча процедура, процедура розгляду інших питань, віднесених до її повноважень, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради.

Розділом IV Регламенту Верховної Ради України визначено стадії законодавчого процесу, якими є: прояв законодавчої ініціативи, реєстрація законопроекту, прийняття закону, його підписання та оприлюднення.

Главою 22 Регламенту Верховної Ради України визначено порядок і послідовність дій щодо підготовки прийнятих законів до направлення на підпис Президенту України, у тому числі, дій Голови Верховної Ради України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" (далі - Закон № 1861-VI, Регламент відповідно) саме Регламент визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради України.

Норми глав 21, 22 Регламенту "Розгляд законопроектів у третьому читанні" та "Підготовка прийнятих законів до направлення на підпис Президенту України" визначають порядок і послідовність розгляду законопроектів на цій стадії законодавчої процедури. Згідно з ними Верховна Рада України, створені нею з числа народних депутатів України комітети Верховної Ради України, обрані нею Голова Верховної Ради України та його заступники, народні депутати України в порядку і строки, визначені Регламентом, реалізують дії з розгляду законопроектів, які за змістом, способами, прийомами, цілепокладанням і юридичною природою є проявами (вираженням, властивостями) функції законотворення. Такі дії, зокрема й дії Голови Верховної Ради України не є (не можуть бути) управлінськими, а тому не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Отже, вимоги, зазначені у позовній заяві, стосуються виключно законотворчої діяльності, а не владно-управлінської.

Відтак, суд приходить до висновку, що такий спір не підпадає під контроль адміністративної юрисдикції, оскільки, як вже було зазначено вище, відповідно до пункту першого частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У випадку, коли суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції по відношенню до іншого суб'єкта, який є учасником спору - позивача, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і відповідно не відноситься до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» № 8 від 20.05.2013 р. за змістом пункту 1 частини першої статті З КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, у спорі повинен існувати прямий зв'язок здійснення владних- управлінських функцій Головою Верховної Ради України - Парубієм A.B. по відношенню до позивача - народного депутата України ОСОБА_1 Отже, у позивача відсутнє суб'єктивне право у порядку адміністративного судочинства вимагати від суду визнати дії Голови Верховної Ради України - Парубія A.B. протиправними щодо невиконанням вимог Конституції України та Закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що Верховна Рада України та Голова Верховної Ради України при розгляді та прийнятті законів не виконують владних управлінських функцій, а реалізовують конституційні повноваження щодо законодавчої діяльності, що дає підстави зробити висновок - юрисдикція адміністративних судів, зокрема Окружного адміністративного суду міста Києва, не поширюється на спори про визнання протиправними дій при прийнятті законів, при утриманні від їх підписання чи оприлюдненні, така правова позиція відображена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.10.2015 р. у справі № К/800/8435/15.

Враховуючи викладені вище обставини та з урахуванням того, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не віднесені до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 5, частинами 1 та 2 статті 19, пунктом 1 частини 1 статті 238, статтями 239, 241-243, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження в адміністративній справі №826/6965/17 за позовом ОСОБА_1 до Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

2. Роз'яснити ОСОБА_1, що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя В.І. Келеберда