Справа № 400/581/17(2-а/400/10/17)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2018 року справа № 400/581/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2018 року (головуючий суддя Шаєнко Ю.В.)

у справі № 400/581/17

за позовом ОСОБА_1

до виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування заподіяної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області, в якому просила (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог а.с.62-65):

визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області № 302 від 09.11.2016 «Про повторний розгляд заяви гр.ОСОБА_1 про порушення клопотання щодо присвоєння їй почесного звання України «Мати-героїня»;

зобов'язати виконавчий комітет Петрівської селищної ради Кіровоградської області у встановленому порядку подати клопотання до відповідних органів виконавчої влади про присвоєння ОСОБА_1 почесного звання України «Мати-героїня»;

стягнути з відповідача 3379,21 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 250000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач народила та виховала до восьмирічного віку п'ятьох дітей, у зв'язку з чим, згідно Положення про почесні звання України, має право на присвоєння почесного звання України «Мати-героїня», однак при зверненні 26.10.2016 з даною заявою до виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області отримала відмову у висуненні її кандидатури до присвоєння почесного звання «Мати-героїня». Позовні вимоги зобов'язання відповідача відшкодувати моральну шкоду та моральну позивач обґрунтовані тим, що незаконні дії відповідача з приводу відмови у порушенні клопотання щодо призначення почесного звання України «Мати - героїня» призвело до моральних переживань, що стало причиною погіршення фізичного здоров'я, внаслідок чого позивач був змушений вживати ліки, на придбання яких витрачались додаткові кошти.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2018 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області від 09.11.2016 №302 «Про повторний розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 про порушення клопотання щодо присвоєння їй почесного звання України «Мати-героїня». Зобов'язано виконавчий комітет Петрівської селищної ради Кіровоградської області у встановленому порядку подати клопотання до відповідних органів виконавчої влади про присвоєння позивачці почесного звання України «Мати-героїня».

Позов в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 3379,21 грн. та моральної шкоди в сумі 250000,00 грн. залишено без задоволення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що надавати оцінку підставам для присвоєння почесного звання України законодавством покладено саме на Комісію державних нагород та геральдики, а не на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад. У виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області відсутні правові підстави для відмови щодо подачі до обласної державної адміністрації клопотання про присвоєння позивачеві почесного звання «Мати-героїня» з огляду на те, що позивач народила та виховала до восьмирічного віку п'ятьох дітей, як це передбачено вимогами п.9 Положення про почесні звання України, затверджені указом Президента України «Про почесні звання України» від 29 червня 2001 року №476/2001.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди суд зазначив, що позивач в судовому засіданні не довів, яким саме чином рішення відповідача про відмову у порушенні клопотання до відповідних органів щодо призначення почесного звання України «Мати - героїня» завдало матеріальної шкоди та призвело до моральних страждань.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в цій частині та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Позивач зазначає, що рішення відповідача від 09.11.2016 № 302 призвело до моральних переживань, що стало причинною погіршення фізичного здоров'я позивача. Зазначеними неправомірними діями виконавчого комітету завдано моральної шкоди, спричиненої моральними та фізичними стражданнями, які позначились у негативній зміні її життя, порушенні сну, емоційній напрузі, нервозності, почутті образи, обуренні, приниженні гідності. Після погіршення здоров'я позивач змушена була почати вживати ліки, на придбання яких витрачались додаткові кошти. Так, в в період з 08.02.2017 до 17.02.2017 та з 14.06.2017 до 23.06.2017 позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «Петрівська центральна районна лікарня» Кіровоградської області, що підтверджується Епікризом № 406 та Картою хворого денного стаціонару № 167. Розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначена у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат (3379,21 грн.). При цьому, позивач вважає розумним і справедливим визначити розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди у 250000,00 грн. Позивач не погоджується з позицією відповідача, що долучені до матеріалів справи чеки на придбання ліків як докази підтвердження матеріальної шкоди отримані не в період перебування на лікуванні, адже дані ліки придбавались після закінчення стаціонарного лікування та несли потребу завершення процесу лікування.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державні нагороди» почесне звання України є державною нагородою і є вищою формою відзначення громадян за видатні заслуги перед Україною.

Статтею 5 вказаного Закону встановлено, що нагородження державними нагородами провадиться указом Президента України.

Для попереднього розгляду питань, пов'язаних з нагородженням державними нагородами, при Президентові України утворюється Комісія державних нагород та геральдики, яка є дорадчим органом і працює на громадських засадах (ст.13 цього Закону).

Відповідно до п.9 Положенням про почесні звання України, затвердженого Указом Президента України від 29 червня 2001 року № 476/2001, почесне звання України «Мати-героїня» присвоюється жінкам, які народили та виховали до восьмирічного віку п'ятьох і більше дітей, у тому числі дітей, усиновлених у встановленому законодавством порядку, враховуючи вагомий особистий внесок у виховання дітей у сім'ї, створення сприятливих умов для здобуття дітьми освіти, розвитку їх творчих здібностей, формування високих духовних і моральних якостей.

Відповідно до п.12 вказаного Положення клопотання про присвоєння почесних звань, які порушуються органами місцевого самоврядування, подаються Президентові України через відповідні обласні, Київську, Севастопольську міські державні адміністрації.

Клопотання про присвоєння почесного звання «Мати-героїня», що порушуються органами місцевого самоврядування згідно із заявою жінки, яка претендує на присвоєння такого почесного звання, розглядаються відповідними місцевими державними адміністраціями протягом місяця з дати надходження такої заяви.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач народила та виховала до восьмирічного віку п'ятьох дітей (а.с.12-33).

Рішенням виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області від 09.11.2016 №302 «Про повторний розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 про порушення клопотання щодо присвоєння їй почесного звання України «Мати-героїня» відмовлено у порушенні клопотання щодо присвоєння їй почесного звання України «Мати-героїня».

В обґрунтування свого рішення відповідач послався на те, що троє з дітей позивача були засудженими, що не дає їй права на присвоєння почесного звання України «Мати-героїня», а будь-яких даних про видатні заслуги для почесного звання громадянкою ОСОБА_1 не надано.

Втім наведені відповідачем обставини не передбачені як законодавчо встановлені підстави відмови у порушенні клопотання про присвоєння почесного звання «Мати-героїня».

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваного рішення виконавчого комітету.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, позивач не надав до суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між оскаржуваним рішенням відповідача та завданням позивачу моральної шкоди у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо.

При цьому, сам лише факт порушених прав, як вважає позивач, не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Визнання судом протиправним рішення відповідача та його скасування стосується виключно меж застосування норм законодавства по відмові у задоволенні заяви позивача про порушення клопотання до відповідних органів виконавчої влади про присвоєння позивачу почесного звання України «Мати-героїня», у той час як моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Доводи позивача, що внаслідок відмови у задоволенні її заяви, позивачем отриманий негативний психологічний вплив, відбулось порушення звичайного душевного стану, яке призвело до погіршення здоров'я, за відсутності певних, належних доказів, не може бути свідченням заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також позивачем не визначено та не обґрунтовано, з чого позивач виходив, оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 250000,00 грн.

Тобто, позивачем не доведено спричиненої відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями їх оцінки, а тому висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню, є правильним.

Також суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3379,21 грн. - вартості ліків, вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальними правилами ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам, в тому числі, у результаті прийняття незаконних рішень, тобто правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Таким чином, для відшкодування як моральної, так і матеріальної шкоди необхідною є наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.

В даному випадку причинний зв'язок між прийнятим відповідачем рішенням (його наслідком) і понесеними позивачем витратами на придбання ліків відсутній. Факт заподіяння позивачеві матеріальної шкоди саме внаслідок прийняття відповідачем рішення від 09.11.2016 № 302 наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2018 року у справі № 400/581/17 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки,встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко