Справа № 522/4400/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/4400/18

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Науменко А.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

перекладача - Хамдард Непа Хабібрахман;

апелянта - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2;

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Індії ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2018 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області) звернулось до суду першої інстанції з позовом до громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 16 вересня 2018 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають на території України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги орган державної міграційної служби зазначив, що ОСОБА_1 прибув до України 26 червня 2017 року на підставі паспортного документа та за багаторазовою візою.

Водночас, по закінченню відповідного терміну знаходження в Україні, відповідач не покинув країну перебування, залишився без джерел існування та паспортного документа, не має постійного місця проживання.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року адміністративний позов задоволено та допущено негайне виконання ухваленого рішення.

Суд затримав громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 16 вересня 2018 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює право затримувати та розміщувати в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у тому числі і іноземців, які не мають законних підстав для перебування на території України та підлягають примусовому видворенню за межі України протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, оскільки у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України, а також кошти.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, в апеляційній скарзі зазначено про те, що відповідача позбавили можливості добровільно виконати рішення суб'єкта владних повноважень про примусове повернення в країну походження через його затримання.

Окрім того, на думку апелянта, суд першої інстанції порушив вимоги ч.3 та ч.8 ст.289 КАС України, не застосувавши до відповідача, за його проханням такий захід як заставу.

Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляції та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Так, судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14 березня 2018 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1 був виявлений громадянин Індії ОСОБА_1.

В ході перевірки особи відповідача за допомогою інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон встановлено, що відповідач прибув до України 26 червня 2017 року за багаторазовою візою, однак, за закінченням терміну перебування, територію України не покинув.

ГУ ДМС України в Одеській області, відбираючи пояснення від відповідача, встановило, що він не має постійного місця проживання на території України, у нього відсутні законні джерела існування, не має в Україні близьких родичів, за отриманням статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту на території України до органів ДМС України не звертався, оскільки не підпадає під таку категорію осіб.

14 березня 2018 року щодо відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні) та відповідно 15 березня 2018 року накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020 грн.

Того ж дня щодо ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП, яка дозволяє затримувати іноземців та осіб без громадянства, які порушили правила перебування в Україні до розгляду справи суддею або посадовою особою органу Державної прикордонної служби України.

14 березня 2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення відповідача в країну походження та зобов'язано його покинути територію України у термін до 15 березня 2018 року.

Проте, у визначений термін громадянин Індії ОСОБА_1 з території України не виїхав, пояснюючи це відсутністю паспортного документа та коштів, а також неможливістю, через затримання його позивачем, скористатися допомогою родичів отримати копії відповідних документів, а також кошти.

Аналіз фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, свідчать про законність та обґрунтованість судового рішення про задоволення позову, з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

За приписами частини 1 статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону).

Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як свідчать матеріали даної справи, ГУ ДМС України в Одеській області було дотримано вказані вимоги, а саме - прийнято рішення про примусове повернення та встановлені обґрунтовані підстави вважати, що відповідач за відсутністю паспорта та коштів буде ухилятися від виконання такого рішення.

Доводи апеляції про те, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, що відповідач добровільно мав намір виконати рішення про примусове повернення, але не зміг це зробити через затримання є неспроможними, з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що він мав намір звернутися до посольства Індії в Україні, а також до своїх родичів, які проживають в Індії та отримати відповідні документи для добровільного повернення в країну походження.

Проте, апеляційний суд наголошує на тому, що відповідач тривалий час перебував на території України нелегально та не вчиняв будь-яких дій щодо отримання офіційного правового статусу іноземця або дій щодо повернення на Батьківщину.

Судом апеляційної інстанції також наданий аналіз обставинам, що ОСОБА_1 не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позаяк його життю або свободі не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання.

В країні його постійного проживання відсутній міжнародний або внутрішній збройний конфлікт чи систематичне порушення прав людини або відсутність медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя.

Стаття 289 КАС України встановлює, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема одного з таких заходів:

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

- зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Апелянт оскаржуючи рішення суду, вказав на те, що суд порушив право ОСОБА_1 внести заставу.

Проте, така заява апелянта не заслуговує на довіру, адже право обирати захід щодо правопорушника має суб'єкт звернення до суду, а суд повинен надати правову оцінку доцільності такого заходу, з урахуванням думки відповідача.

Окрім того, відповідно до ч.6 ст. 289 КАС України внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, на законодавчому рівні Кабінетом Міністрів України відповідний порядок не встановлений.

До того ж, є таким, що не заснований на фактичних обставинах справи довід апелянта про те, що у ОСОБА_1 є місце тимчасового проживання, а тому у суб'єкта владних повноважень була можливість надати йому строк 60 днів на добровільний виїзд.

Так, як було зазначено вище відповідач нелегально перебуває на території України, вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців та у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, на підставі ст. 316 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Індії ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський