Справа № 638/359/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

"06" березня 2018 р. № 638/359/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шляхової О.М., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Сечових Стрільців, б. 73) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, 03.01.2018 року поштовим засобом зв'язку звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій щодо повернення виконавчого документа та зобов'язання прийняти виконавчий документ до виконання, а саме: просить суд визнати неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17 на виконання судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 року у справі №638/2713/17; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17.

Підставою для подання позову слугувало те, що, на думку позивача, відповідачем порушуються його права та законні інтереси щодо виконання судового рішення, прийнятого на його користь.

Підставою для подання позову слугувало те, що, на думку позивача, відповідачем порушуються його права та законні інтереси щодо виконання судового рішення, прийнятого на його користь.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Крім того, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", особливості їх виконання, а відповідно до частини 1 статті 2 цього Закону, Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Ухвалою Дзержинського районного суду від 15.01.2018 року справу за вищевказаним адміністративним позовом передано до Харківського окружного адміністративного суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2018 року справу передано на розгляд судді Шляхової О.М. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 року справу прийнято до розгляду.

У судове засідання, призначене на 06 березня 2018 року, позивач, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи - не прибув. Представником позивача 06.03.2018 р. через канцелярію суду подана заява, в якій зазначено, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представником відповідача - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, через канцелярію суду 06.03.2018 року поданий відзив на позов, в якому, зокрема, зазначається, що з наданих до адміністративного позову документів вбачається, що заява ОСОБА_1 про примусове виконання рішення та виконавчий лист Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/2713/17 виданий 11.08.2017 р. були подані до Міністерства юстиції України у вересні 2017 року. Однак, виконавчий лист не відповідав вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», а саме: відповідно до вимог п. 1 статті 4 Закону у виконавчому документі повинні зазначатися назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка його видала. На підставі чого головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Нещадимом І.С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Також, вважає, що позивачем адміністративний позов подано після спливу трьох місячного строку після виданння та направлення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 28.09.2017, тобто, позовну заяву позивачем подано з порушенням строку на звернення до суду.

За таких обставин Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не згоден з вимогами позову ОСОБА_1, вважає їх безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

За правилами ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав.

Як встановлено під час розгляду справи, 04 травня 2017 року постановою Дзержинського районного суду міста Харкова задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (а.с. 5- 6).

Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації позачергово безоплатно провести заміну автомобіля інваліду війни першої групи ОСОБА_1 на підставі раніше виданого висновку облМСЕК про наявність медичних показань для забезпечення автомобілем без повторного медичного огляду з обов'язковим урахуванням висновку лікувально-профілактичного закладу про спроможність інваліда керувати автомобілем на момент прийняття рішення про забезпечення автомобілем.

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 року апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.05.2017р. по справі № 638/2713/17 залишено без змін (а.с. 7 -9).

На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 травня 2017 року у справі № 638/2713/17 Дзержинським районним судом м. Харкова року 11.08.2017 виданий виконавчий лист (а.с.10), яким зобов'язано Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації позачергово безоплатно провести заміну автомобіля інваліду війни першої групи ОСОБА_1 на підставі раніше виданого висновку облМСЕК про наявність медичних показань для забезпечення автомобілем без повторного медичного огляду з обов'язкових урахуванням висновку лікувально-профілактичного закладу про спроможність інвалід; керувати автомобілем на момент прийняття рішення про забезпечення автомобілем (надалі - Виконавчий документ).

У вересні та жовтні 2017 року Позивачем/Стягувачем до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції двічі направлялися заяви про примусове виконання судового рішення, на виконання якого виданий Виконавчий документ.

28.09.2017 та 27.11.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції на адресу заявника ОСОБА_1 направлені Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: державним виконавцем зазначається, що в поданому Виконавчому документі не дотримано вимоги п. 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону - не зазначено прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка його видала.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на ім'я Директора Департаменту державної виконавчої служби Поліщука Д.В. 17.10.2017 року подавалась відповідна скарга на дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Депратаменту державної виконавчої служби (а.с. 13-14).

Листом за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 06.11.2017 р. за № 31709-0-33-17/20.1/10 позивача повідомлено про те, що державним виконавцем у відповідності до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття у зв'язку із тим, що в поданому виконавчому документі не дотримано вимоги п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, а саме: не зазначено прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист. (а.с. 15).

Судом з'ясовано, що позивач також звертався із заявою від 11.01.2018 року (вх. №1080 від 11.01.2018) до Дзержинського районного суду м. Харкова про приведення виконавчого документа у відповідність із вимогами закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, Дзержинським районним судом м. Харкова повідомлено позивача про те, що 11.08.2017 ОСОБА_1 було видано виконавчий лист по справі №638/2713/17 (2-а/638/302/17) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про проведення безоплатної заміни автомобілю. Дзержинським судом повідомлено позивача по справі про те, що зазначений виконавчий лист було видано та оформлено судом у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, із дотриманням п.1 ч. 1 ст.4 зазначеного Закону, а саме: у виконавчому листі зазначено найменування органу, який видав лист - «Дзержинський районний суд м. Харкова». Даний виконавчий документ підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів, скріплений печаткою, як того вимагає ч. З ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Одночасно Дзержинським районним судом м. Харкова було роз'яснено позивачу, що згідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України ОСОБА_1 має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено Ваші права чи свободи.

Усі вищевикладені обставини зумовили ОСОБА_1 звернутися із відповідним позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова - органу, який видав виконавчий документ.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2018 р. справу передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Дзержинський районний суд м. Харкова, посилаючись на ст. 20 КАС України, якою визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, зокрема, п. 4 частини 1 вищенаведеної статті, яким зазначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Окружним адміністративним судам, згідно вимог частини 2 статті 20 КАС України, підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Проте, суд зазначає, що статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця

Так, ч. 5 зазначної ст. 287 КАС України визначено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Щодо спірних правовідносин суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог адміністративного позову, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що правовідносини з приводу розгляду адміністративним судом справ, предметом яких є рішення, дії, бездіяльність державної виконавчої служби унормовані ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), котрі відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2)обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7)розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вимогами ст. 259 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог п. 1 статті 4 Закону у виконавчому документі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка його видала.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2017р. та 27.11.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Нещадимом І.С. на адресу заявника ОСОБА_1 направлені Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: державним виконавцем зазначалось, що в поданому Виконавчому документі не дотримано вимоги п. 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону - не зазначено прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка його видала.

Тобто, позивачу повернуто виконавчий лист без прийняття його до виконання.

Частинами 1, 2 ст. 259 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року було встановлено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини третьої вказаної норми виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Між тим, згідно ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1)виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4)посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9)рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Аналіз вказаної норми Закону свідчить про те, що виконавчі листи як виконавчі документи видаються судами як органами, а не суддями як посадовими особами. Суддя як уповноважена посадова особа лише посвідчує факт видачі виконавчого листа шляхом його підписання.

Враховуючи, що у виданому 11.08.2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова виконавчому листі по справі № 638/2713/17 зазначено повне найменування органу, який його видав - Дзержинський районний суд м. Харкова, а також передбачені ч. 3 ст. 4 Закону "Про виконавче провадження" прізвища та ініціали посадових осіб, які його підписали, - суддя Наумова С.М., секретар - Ткачова С.О., то виданий виконавчий лист відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" і не містить недоліків, що унеможливлюють прийняття зазначеного виконавчого документу до виконання.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність встановлених законом підстав для виправлення помилки у виконавчому листі по справі №820/1442/17.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності бездіяльності.

На підставі викладеного, судом робиться висновок, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, б. 13) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17 на виконання судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 року у справі №638/2713/17.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписаний 11.04.2018 року.

Суддя Шляхова О.М.