Справа № 295/635/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Житомир справа № 295/635/18

категорія 10.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира про стягнення коштів,

встановив:

Позивач 19.01.2018 звернувся до Богунського районного суду м.Житомира з позовною заявою, в якій просив стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира не 4782,00 грн., які він розрахував, а не виплатив до цього часу, а в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, розмір заробітної плати визначається на момент виплати з урахуванням виплат.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 01.02.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира про стягнення коштів передано за підсудністю до Житомирського окружного адміністративного суду.

На виконання ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 про залишення позовної заяви без руху, 13.03.2018 позивачем подано уточнену позовну заяву з вимогами до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира про визнання протиправною бездіяльності та зобов"язання вчинити дії. У прохальній частині позивач просить зобов"язати Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира провести перерахунок та виплатити кошти щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в сумі 18500,00 грн. станом на день їх виплати, а не 4782,00 грн., що були нараховані та невиплачені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22.12.20145 зобов"язано відповідача провести нарахування та виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, передбачену ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведених виплат. Вказує, що оскільки кошти на даний час не виплачені, а згідно розрахунку відповідача сума до виплати становить 4782,00 грн., тому просить виплатити не 4782,00 грн., а у розмірі п"яти мінімальних заробітних плат, яка визначається станом на момент виплати. На даний час розмір мінімальної заробітної плати складає 3700,00 грн. Тому, з відповідач зобов"язаний йому виплатити 18500,00 грн.

Ухвалою від 14.03.2018 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає розгляду у порядку письмового провадження.

28.03.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представника відповідача просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент призначення та виплати, тобто на квітень 2014 року, сума щорічної допомоги на оздоровлення, як особі з інвалідністю ІІІ групи, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС, гр. ОСОБА_1 з урахуванням проведених виплат становить 4782,00 грн. Кошти за зазначеним судовим рішенням не були виплачені у 2014 році, у зв"язку з тим, що Законом України "Про Державний бюджет на 2014" кошти для сплати за судовими рішеннями не виділялись. Оскільки з 2014 року по теперішній час кошти з державного бюджету на відшкодування виплат громадян з рішенням суду відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у правлінню не виділялись, забезпечити виплату позивачу доплати відповідно до заявлених позовних вимог на даний час немає законних підстав. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, постановою Богунського районного суду від 22.12.2014 у справі №295/19061/14-а зобов"язано Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, передбачену ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведених виплат.

Постанова набрала законної сили 10.02.2015.

На виконання судового рішення, 27.02.2015 Богунським районним судом м.Житомира було видано виконавчий лист , який був пред"явлений до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. (а.с.3)

11.10.2017 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області у ВП №53190145 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", так як наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного судового рішення.

Так, згідно постанови, державним виконавцем встановлено, що згідно розрахунку боржника - Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира стягувачу проведено перерахунок коштів по даному виконавчому документу в сумі 4782,00 грн. Застосувати заходи примусового виконання рішення до боржника неможливо, оскільки він не ухиляється від виконання рішення суду і виконує рішення суду в межах наданих повноважень. Згідно ст.2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади", органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України "Про державний бюджет України на відповідний рік", боржник не є власником коштів майна. Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування коштів в установленому КМУ порядку. Таки чином державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, за якими боржниками є державні органи, а тому виникли обставини, що виключають можливість подальшого виконання рішення суду органами державної виконавчої служби, тому виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу на підставі п.9 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач зазначає, що кошти у сумі 4782,00 грн. на даний час не виплачені, отже відповідач повинен йому сплатити 18500,00 грн., що складає 5 розмірів мінімальних заробітних плат станом на день виплати.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ч. 4 ст.48 зазначеного закону було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

У подальшому до ст. 48 вказаного Закону внесено зміни, відповідно до яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів від 20 вересня 2005 р. N 936, що діяла і у 2014 році, затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

У пп.4 п.4 Постанови №639 вказано, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 48 Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. N 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п. 1 Постанови №562 розмір щорічної разової грошової допомоги для інваліда ІІІ групи, постраждалій від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС становить 90 грн.

Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Приймаючи вищезазначені постанови КМУ порушив Конституцію України, звузив зміст існуючих прав і свобод громадянина.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачу за 2014, застосуванню підлягає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що має вищу юридичну силу над урядовим нормативно-правовим актом, у редакції до внесення відповідних змін у 2005 році.

У ч. 4 ст.48 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зазначеного закону було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. (ч.7 ст.48 Закону)

Позивачу відповідно до п. 1 Постанови №562 у квітні 2014 була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога у розмірі 90 грн., що ним не заперечується.

Розмір мінімальної заробітної плати у 2014 році згідно ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 становив 1218,00 грн.

Таким чином, згідно розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік позивачу відповідно до виконавчого листа у справі №295/19061/14 наданого відповідачем, виходячи з розміру заробітної плати, встановленої на момент призначення та виплати , тобто на квітень 2014 року, сума щорічної допомоги на оздоровлення, з врахуванням проведених виплат становить 4782,00 грн. (1218,00 грн.*4 мінімальних заробітних плати - 90,00 грн. (сума, що була сплачена) =4782,00 грн.)

Згідно постанови 11.10.2017 державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області у ВП №53190145 про повернення виконавчого документа стягувачу Управлінням праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира позивачу проведено перерахунок коштів по виконавчому документу в сумі 4782,00 грн., згідно розрахунку.

Таким чином, свій обов"язок стосовно перерахунку позивачу щорічної допомоги на 2014 рік відповідачем виконано, спір на даний час стосовно перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік вирішено, порушене право позивача захищене.

Суд зазначає, що перерахунок повинен був здійснюватись згідно вимог законодавства та розміру мінімальної заробітної плати станом на 2014 рік, що відповідачем і було виконано правомірно. Отже, суд вважає, що підстави фактично повторно зобов"язувати здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення відсутні, оскільки рішення суду виконано у межах заявлених позовних вимог виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати.

Що стосується вимоги про зобов"язання провести перерахунок та виплату пенсії в сумі 18500,00 грн. у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, з урахуванням того, що станом на даний час розмір мінімальної заробітної плати становить 3700, 00 грн., суд зазначає таке.

Позивач вважає, що перерахунок та виплата допомоги за 2014 році повинен здійснюватись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на даний час, тобто фактично на день винесення рішення.

Водночас, суд зазначає, що позивачем помилково трактується ч.7 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою визначено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Так, аналіз ст.48 Закону дає підстави для висновку, що щорічна допомога на оздоровлення призначається і відповідно виплачується кожного року, тому розмір заробітної плати визначається на момент її призначення і виплати.

Позивачу така допомога була призначена і виплачена ще в 2014 році, але в меншому розмірі, тому постановою Богунського районного суду м.Житомира було зобов"язано нарахувати і виплатити фактично її різницю, відтак ці доводи позивача є безпідставними і судом до уваги не приймаються.

Крім того, суд зазначає, що ст. 48 Закону № 796-ХІІ ні в редакції станом на 2014 ні на даний час не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Перерахунок відповідачем був проведений на виконання судового рішення та в межах заявлених вимог за 2014 рік, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 2014 рік.

При цьому, вирішуючи спір, суд зазначає, що позивач фактично оспорює невиконання судового рішення, оскільки, кошти, що нараховані відповідачем, на даний час не виплачені. З тексту первісної позовної заяви слідує, що позивач хоче змінити спосіб і порядок виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира (на невиконання якого відповідачем вказує позивач) у виконавчому провадженні з виконавчого листа №295/19061/14-а, тому, він повинен звернутися з відповідною заявою в порядку виконання судового рішення до Богунського районного суду. У даному процесі такі вимоги вирішенню не підлягають.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 77, 139, 243 - 246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира ( вул.Перемоги, 55, м.Житомир, 10003, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя О.В. Капинос