Справа № 820/1533/18
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2018 р. № 820/1533/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової допомоги ,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач через уповноваженого представника звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу при звільненні з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 70 від 26 грудня 2017року; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно звільненому у запас з правом носіння військової форми одягу у розмірі 31161 (тридцять одна тисяча сто шістдесят одна) гривня 93 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно внаслідок його виключення зі списків особового складу , всупереч тому, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» № 567-VIII від 01.07.2015р. на нього розповсюджуються вимоги, встановлені пунктами 2 та 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою КМ України від 16.03.2016 року № 178 та він подав відповідну заяву від 01.02.2018р. , яка передбачена пунктом 4 вказаного порядку №178 до ЦЗСД МО та ГШ ЗС України де він і вся військова частина НОМЕР_1 перебувала на речовому забезпеченні. Відновлення порушених прав позивач вбачає шляхом стягнення відповідних сум компенсації.

Представник позивача надав суду заяву з проханням розгляду вказаної справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце слухання справи, через канцелярію суду надав відзив на позов, в якому, заперечуючи проти заявлених позивачем вимог зазначив, що за ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" право на грошову компенсацію за неотримане речове майно мають лише військовослужбовці, які проходять військову службу. Крім того, як зазначав представник відповідача, позивач не звертався до відповідача з рапортом про виплату грошової компенсації. Зважаючи на наведене, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Позивачем в особі уповноваженого представника подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що нормами чинного законодавства не передбачено втрату військовослужбовцем свого набутого права на отримання речового майна у зв`язку зі звільненням з військової служби, а грошова компенсація за неотримане речове майно безпосередньо унормована Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» № 567-VIII від 01.07.2015р.

Суд, на підставі ч.9 ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути вказану справу у порядку письмового провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу в Збройних силах України - з 01.08.1994 р. по 15.09.2017 р. у військовій частині НОМЕР_2 (далі - в/ч НОМЕР_2 ), а з 18.09.2017 р. по 26.12.2017 р. у військовій частині НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ).

При цьому, дана в/ч НОМЕР_1 не мала свого фінансового органу і речової служби та інших служб, тому військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 , в тому числі і позивач, знаходились на фінансовому забезпеченні в фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних сил України ( далі фінансове управління ГШ ЗС України) де отримували грошове забезпечення відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ( далі закон №2011-ХІІ), а на речовому забезпеченні перебували у Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України ( далі ЦЗСД МО та ГШ ЗС України).

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗС України (по особовому складу) від 15.12.2017 року № 603 позивача звільнено у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту ) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог підпункту "ї" пункту 1 частини восьмої цієї самої статті ( а.с.9).

Із списків частини позивач був виключений з 26.12.2017р. наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 70 від 26.12.2017р., у тексті якого також зазначено : Виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно ... в розмірі 31161,93 (тридцять одна тисяча сто шістдесят одна) гривня 93 копійки ( а.с. 10).

При чому, перед своїм звільненням з лав ЗС України позивач 30.11.2017 р. подавав рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , в якому просив про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас ( а.с. 11).

Позивачу була видана ЦЗСД МО та ГШ ЗС України довідка № 334 від 26.12.2017р про вартість речового майна, що належить до видачі, де вказана сума грошової компенсації в розмірі 31161 грн.93 коп. ( а.с.12).

Проте, не дивлячись на наявність вказаної довідки та рапорту позивача, йому не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 31161 грн.93 коп., у зв`язку з чим, позивач 09.01.2018 року звернувся з заявою до командира в/ч НОМЕР_1 з проханням здійснення відповідних виплат ( а.с.13).

На свою заяву позивач отримав відповідь за підписом т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 , в якій запропоновано, у зв`язку з відсутністю у складі в/ч НОМЕР_1 структурних підрозділів, які здійснюють технічне, тилове та фінансове забезпечення, звернутись до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України ( а.с.14).

Відповідно до Спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.03.2017 року № 322/1/4дск технічне та тилове забезпечення військової частини НОМЕР_1 покладено на Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, а фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 здійснюється Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України.

Позивач 01.02.2018 року звернувся з заявою до начальника ЦЗСД МО та ГШ ЗС України в якій просив: ЦЗСД МО та ГШ ЗС України виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 31161 грн.93 коп. ( а.с.15).

На вказану заяву позивач отримав відповідь від ЦЗСД МО та ГШ ЗС України датовану 08.02.2018 р №292/715 в якій зазначено про втрату ним статусу військовослужбовця з 26.12.2017 року, що свідчить про відсутність підстав для виплати компенсації вартості за неотримане речове майно, не дивлячись на те, що в наказі командира в/ч НОМЕР_1 № 70 від 26.12.2017р. міститься вказівка про виплату грошової компенсації, оскільки у такому разі відповідний пункт наказу суперечить Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою КМ України від 16.03.2016 року № 178 ( а.с.16).

З зазначеним позивач не погодився та звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( надалі - Закон №2011-XII) - у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, військовослужбовці мали право на одержання за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» №1459-ІІІ дію частини другої статті 9 вище згаданого Закону зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за не отримане речове майно.

Таким чином, за змістом статті 9 Закону № 2011-XII (у редакції зі змінами, внесеними Законом № 1459-III, що набрав чинності з 11.03.2000 р.) військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Законом України від 03.11.2006 р. № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1, якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Згідно пункту 1 Прикінцевих положень, зазначений Закон набирає чинності з 01.01.2007 р.

В подальшому, частину 2 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ було виключено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VI, однак зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II вказаного Закону, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

При цьому, положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» № 567-VIII від 01.07.2015р. (далі - Закон № 567-VIII) пункт 1 ст. 9-1 Закону №2011-XII викладено в новій редакції : " Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України".

Крім того, згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 567-VIII Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 567-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Вказаний закон набрав чинності 30.07.2015 року.

16.03.2016 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» ( далі Порядок №178).

Згідно п. 2 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Пунктом 3 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема : звільнення з військової служби.

Пунктом 4 Порядку № 178 унормовано, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

У свою чергу, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно передбачена безпосередньо Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» №567-VIII від 01.07.2015 р., вона є соціальною гарантією, що забезпечує реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

При цьому, у відповідності до абзацу першого пункту 242 положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 р. №1153/2008 (далі положення 242), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім пункту положення 242 встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, оскільки відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 порядку №178, та подав відповідну заяву від 01.02.2018р., яка передбачена пунктом 4 вказаного порядку №178 до ЦЗСД МО та ГШ ЗС України де він і вся військова частина НОМЕР_1 перебувала на речовому забезпеченні .

Суд зазначає, що ЦЗСД МО та ГШ ЗС України видано довідку № 334 від 26.12.2017р. про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу де зазначено, що сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно складає 31161 грн.93 коп., виданий наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 70 від 26.12.2017р. в якому зазначено : Виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно відповідно до вимог пункту 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів сімей", пункту 4 "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії. Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації за не отримане речове майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року в розмірі 31161,93 (тридцять одна тисяча сто шістдесят одна) гривня 93 копійки, проте грошової компенсації вартості за не отримане речове майно позивачу ЦЗСД МО та ГШ ЗС України не виплачено, доказів протилежного суду не надано.

Посилання відповідача на судову практику відносно відсутності у позивача, у зв`язку зі втратою позивачем статусу військовослужбовця, права на отримання грошової компенсації, суд не бере до уваги, оскільки на час подання позову та вирішення вказаної справи вже діють інші законодавчі норми, а саме, ст. 9-1 Закону №2011-XII в редакції Закону № 567-VIII та п.3 Порядку № 178, за якими грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема : звільнення з військової служби. Тобто, вказана практика наразі втратила актуальність відносно даних спірних правовідносин.

Посилання відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань також не може бути взята судом до уваги, з огляду на практику Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року), за якою, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Відповідачем не доведено факту правомірності невиплати позивачеві грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, з огляду на що, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 243-246, 295, 297 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України ( , пр. Повітрофлотський, буд.6, м. Київ, 03168) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової допомоги - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 70 від 26 грудня 2017року.

Стягнути з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України ( , пр. Повітрофлотський, буд.6, м. Київ, 03168) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно звільненому у запас з правом носіння військової форми одягу у розмірі 31161 (тридцять одна тисяча сто шістдесят одна) гривня 93 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2018 року.

Суддя Заічко О.В.