Справа № 539/2414/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 539/2414/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

головуючого судді: Русанової В.Б.

суддів: Курило Л.В. , Мельнікової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.09.2017 року, (суддя Даценко В.М.) по справі № 539/2414/17

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства фінансів України , Міністерства оборони України

про стягнення коштів, зменшення стажу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України про стягнення коштів, зменшення стажу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.09.2017 року позов повернуто.

Ухвала суду від 18.09.2017р. отримана ОСОБА_1 16.02.2018р.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 18.09.2017 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи ( в письмовому провадженні).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Лубенського міськрайонного суду з позовом до Міністерства Оборони України, Міністерства фінансів України про стягнення недоплачених коштів, невиплату належних коштів при звільнення, зменшення стажу, відшкодування моральної шкоди.

Повертаючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. №3477-IV, практика Європейського суду з прав людини визнається самостійним джерелом права в Україні і є обов'язковою для застосування судами України

Так, Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так у рішенні від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, суд, який розглянув справу не віднесену до його підсудності, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

При вирішенні справи судом першої інстанції застосовані норми Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час подання позову та прийняття ухвали.

Відповідно до п.2 ст.3 КАС України адміністративний суд - суд загальної юрисдикції, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ;

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Згідно ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1,2,4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначає, що була звільнена з в/ч А-1515, їй не було виплачено додаткове грошове забезпечення, компенсація за речове майно, не доплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, тощо.

Колегія суддів зазначає, що відповідачами у даній справі є Міністерство Оборони України та Міністерство фінансів України, які є центральними органами виконавчої влади, спір позивача пов'язаний з виплатою одного з видів грошового забезпечення, пов'язаного із звільненням з публічної служби.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року №333, видатки на її виплату здійснюються за кодом 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».

Таким чином, передбачена абз.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога при звільненні, про зобов'язання виплати якої ставить питання ОСОБА_1 в позовній заяві, не належить до соціальних виплат.

Враховуючи, що предметом даного позову не є питання щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо не підсудності цього спору місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Порушення правил предметної підсудності є підставою для скасування рішень судів нижчих інстанцій з направленням справи на новий розгляд до належного суду.

Повернення позову не позбавляє заявника права звернутися до належного суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що при постановлені ухвали від 18.09.2017 року суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування. Доводи апеляційної скарги з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.09.2017 по справі № 539/2414/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Л.В. Курило Л.В. Мельнікова