Справа № 505/1939/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року

Київ

справа №505/1939/17

адміністративне провадження №К/9901/5473/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області про призначення соціальної допомоги та стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області у складі судді Нікітішина В.П. від 14 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Шляхтицького О.І., Потапчука В.О., Романішина В.Л. від 13 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області про призначення соціальної допомоги та стягнення моральної шкоди та просив: скасувати рішення Комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 31 липня 2017 року та зобов'язати відповідача призначити з 11 липня 2017 року щомісячну грошову допомогу йому та його сину.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у призначенні грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок № 505).

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки ОСОБА_4, яка є матір'ю сина позивача та з якою позивач разом мешкає та має спільне господарство, є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, це згідно пункту 6 Порядку № 505 позбавляє позивача та його сина права на отримання щомісячної грошової допомоги.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року та задовольнити позовні вимоги.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що позивач і його син мешкають в житловому будинку, який належить ОСОБА_4, з якою він не має сімейних відносин.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 перебувають на обліку осіб, які переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Позивач і його син на теперішній час мешкають в житловому будинку, який належить ОСОБА_4, яка є матір'ю ОСОБА_3

Позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Подільської міської ради з заявою про призначення йому та його сину починаючи з 20 січня 2017 року щомісячної грошової допомоги, як особам, які переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

31 січня 2017 року рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам м. Подільськ, позивачу було відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання згідно пункту 6 Порядку № 505.

11 липня 2017 року він повторно звернувся до відповідача з заявою про надання йому грошової допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання.

01 серпня 2017 року рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам м. Подільськ, позивачу було відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання згідно пункту 6 Порядку № 505.

На підставі пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно пункту 6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року № 505/329/17 колегія суддів прийшла до висновку, що вимога позивача про зобов'язання Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області призначити йому та його сину починаючи з 20 січня 2017 року щомісячну грошову допомогу, як особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції є безпідставними, оскільки ОСОБА_4, яка є матір'ю сина позивача, та з якою позивач разом мешкає та має спільне господарство, є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що згідно пункту 6 Порядку № 505 позбавляє позивача та його сина права на отримання щомісячної грошової допомоги.

За правилами частини 1 статті 72 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень), обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами у цій справі встановлено, що при повторному зверненні позивачем до суду з вимогами про призначення йому та його сину починаючи з 11 липня 2017 року щомісячної грошової допомоги, як особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ним не було надано інших додаткових доказів для обґрунтування своїх вимог.

Отже, обставини встановлені постановою суду від 21 червня 2017 року продовжують існувати, а тому суди у цій справі прийшли до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні щомісячної грошової допомоги, як особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко