Справа № 812/1926/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року справа №812/1926/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Борисова А.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: не зявився

відповідач: ОСОБА_2 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя Петросян К.Є.) від 29 січня 2018 року (повне рішення складене 30 січня 2018 року в м.Сєвєродонецьку) у справі № 812/1926/17 за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» про стягнення заборгованості по витратам на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових за Списком №1 за період з 01.10.2017 року по 30.11.2017 року в загальній сумі 610 701,00 грн.

Рішенням Луганського Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» суму заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком на пільгових умовах за списком № 1 за період з 01.10.2017 року по 30.11.2017 року в розмірі 640 701,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно розглянуто справу в спрощеному позовному провадженні, фактично позбавив права на касаційний розгляд справи. Крім того, після вирішення питання щодо подальшого розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції не розглянув справу, а відклав її розгляд та зобовязав позивача надати відповідні документи, чим порушив вимоги ст.262 КАС України. Відповідач також вважає, що в даному випадку, суд першої інстанції діяв не з метою захисту прав та інтересів відповідача, а виключно з метою отримання від позивача хоч якихось документів, щоб прийняти бюджетовигідне рішення. В порушення приписів ст.ст.77,79,80 КАС України суд першої інстанції обґрунтував своє рішення доказами, які не мав права приймати, оскільки були подані позивачем з порушенням встановленого строку. Відповідач також зазначив, що не вважає за необхідне аналізувати оскаржуване рішення на предмет застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції не дав відповідачу такої можливості під час судового розгляду та діяв виключно в інтересах органу державної влади, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Позивач у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідач є юридичною особою та знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області.

За змістом пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі Закон №1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону N 1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом N 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону N 1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону N 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком N 1, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100 відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону N 1788-XII, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах за списком N 1, покриваються підприємствами та організаціями. Винятком із цього правила є лише порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Отже, висновок суду першої інстанції про правомірність вимог управління ПФУ відшкодувати йому витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на підставі пункту "а" частини першої статті 13 Закону N 1788-XII, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Пунктом 6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 N 21-1, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004р. за N 64/8663, ( далі Інструкція №21-1) встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

На виконання наведених вимог відповідачеві було надіслано відповідні розрахунки, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

В матеріалах справи відсутні докази щодо оскарження відповідачем спірних розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій у встановленому порядку.

За приписами п.6.7 Інструкції №21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Доказів виконання свого зобовязання по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком № 1 за період з 01.10.2017р. по 30.11.2017р. в розмірі 610701 грн. 32 коп. відповідачем не надано.

Наявність наведеної суми заборгованості підтверджується витягом з картки особового рахунку відповідача.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правомірно було прийнято рішення про стягнення з відповідача суми фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком № 1 в розмірі 610701 грн. 32 коп.

Доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За приписами частини 3 зазначеної статті порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У відповідності до вимог ч.1, ч.2, ч.4 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті,а саме: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, справа про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах не належить до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини 4 цієї статті суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач не надав доказів на спростування заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за списком №1 за спірний період.

Під час апеляційного провадження відповідачу було запропоновано надати пояснення та відповідні докази з приводу заявлених позовних вимог, від надання яких відповідач відмовився.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі №812/1926/17 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі №812/1926/17 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 04 квітня 2018 року.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 04 квітня 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

ОСОБА_1