Справа № 805/2210/17-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

10 квітня 2018 року

справа №805/2210/17-а

адміністративне провадження №К/9901/5582/17, № К/9901/5585/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників

від позивача - Міщенка М.В. за дов. від 19.12.2017 № 3,

від відповідача - Демченка С.В. за дов. від 16.02.2018 № 1907/9/28-10-10-18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод», Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року (судді: Гаврищук Т.Г., Блохін А.А., Сухарьок М.Г.) у справі № 805/2210/17-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

08 червня 2017 року Приватне акціонерне товариство «Харцизький трубний завод» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просить зобов'язати податковий орган внести до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування Товариству суми податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 57 798 213, 00 грн, з мотивів протиправної бездіяльності відповідача.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 17 серпня 2017 року адміністративний позов задовольнив частково, зобов'язав відповідача розглянути питання щодо внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Товариству суми податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 57 798 213 грн з урахуванням норм Податкового кодексу та висновків суду.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність податкового органу, яка полягає у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування Товариством суми бюджетного відшкодування, визначеної у заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за лютий 2015 року на суму 57 798 213,00 грн. для внесення до Тимчасового Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зобов'язано відповідача провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого Товариством у декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року на суму 57 798 213,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Суди попередніх інстанцій установили, що позивачем 19 березня 2015 року до податкового органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року, у рядку Д2, Д4 якої зазначено суму залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банках в сумі 57 798 213 грн. Одночасно платником податків подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, у якій відобразило суму бюджетного відшкодування в розмірі 57 798 213 грн. Відповідачем 9 квітня 2015 року здійснена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за лютий 2015 року, за результатами якої складений акт № 128/28-03-47-00191135, яким встановлено порушення позивачем пунктів 198.1. 198.6. статті 198, пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за лютий 2015 року на суму 31 780 грн та до завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 75 080 грн. При цьому, за наслідками проведеної перевірки податкове повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування за лютий 2015 року податковим органом не приймалось.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції вказав на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що сума податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 57 798 213 грн. є узгодженою та підлягає включенню до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, оскільки контролюючим органом, всупереч вимог податкового законодавства, не підтверджено достовірність нарахування позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за цей період.

Суд апеляційної інстанції також зауважив про дискреційні функції податкового органу відносно обов'язку підтвердити достовірність нарахування Товариством бюджетного відшкодування, а тому визнав належним способом захисту порушеного права - зобов'язання відповідача провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість у відповідності до норм Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову цього суду від 15 листопада 2017 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Товариство посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема пунктів 200.7, 200.8, 200.10, 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, а також зазначає про незастосування цим судом норм права, які підлягають застосуванню, а саме, підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 та пункту 56 підрозділу ХХ «Перехідні положення» цього Кодексу та положень Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26.

Крім того, позивачем в касаційній скарзі зазначено, що призначаючи проведення перевірки, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою законодавчу заборону на проведення перевірки Товариства відповідно до пункту 5 Розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 3 листопада 2016 року № 1726-VIII.

Порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за висновками Товариства, полягає в тому, що суд вийшов за межі позовних вимог та не навів належного обґрунтування такої процесуальної дії.

Податковий орган, не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову цього суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В касаційній скарзі відповідач вказав на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, пославшись на положення пунктів 200.10, 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, які встановлюють право податкового органу за наявності певних підстав провести документальну позапланову виїзну перевірку платника податків, проте, положення статті 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, які встановлюють заборону органам, уповноваженим здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, проводити планові та позапланові перевірки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, позбавили податковий орган можливості здійснити певні контрольні заходи.

5 січня 2018 року відповідачем до Верховного Суду надано відзив на касаційну скаргу позивача, в якому податковий орган просить залишити без задоволення касаційну скаргу Товариства.

Відзив на касаційну скаргу податкового органу від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Приватне акціонерне товариство «Харцизький трубний завод» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців () та є платником податку на додану вартість.

19 березня 2015 року Товариством до податкового органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року, у рядку Д2, Д4 якої зазначило суму залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банках в сумі 57 798 213 грн разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, у якій відобразило суму бюджетного відшкодування в розмірі 57 798 213 грн.

Податковим органом здійснена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за лютий 2015 року, на підставі якої складений акт від 09 квітня 2015 року № 128/28-03-47-00191135, яким встановлено порушення позивачем пунктів 198.1. 198.6. статті 198, пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за лютий 2015 року на суму 31780 грн. та до завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 75080 грн.

За наслідками проведеної перевірки податкове повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування за лютий 2015 року податковим органом не приймалось.

Листом від 28 жовтня 2016 року Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повідомило податкову інспекцію про тимчасове зупинення операцій з бюджетними коштами на користь Товариства згідно з листом Служби безпеки України від 10 серпня 2015 року, оскільки відносно Товариства тривають розслідування та перевірочні заходи.

Спірні правовідносини на час їх виникнення врегульовані Податковим кодексом України, Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 39 від 17.01.2011, Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 р. №26 «Про затвердження Порядку ведення реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість» тощо.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України ( в редакції чинної у спірний період), відповідно до пункту 200.1 якої сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 цієї статті визначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пунктів 200.10, 200.11, 200.12. статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки .

Контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За положеннями пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Положення вищенаведених норм дають підстави для висновку про те, що у разі виконання платником податків, який має право на отримання бюджетного відшкодування, вимог статті 200 Податкового кодексу України, за умови підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції на час виникнення спірних правовідносин механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначався Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України N 39 від 17.01.2011 (далі - Порядок № 39), аналіз положень якого свідчить про те, що у разі підтвердження контролюючим органом достовірності нарахування платником податку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, контролюючий орган зобов'язаний скласти та надіслати органу державної казначейської служби висновок про суму відшкодування податку на додану вартість.

Відтак, обов'язковою умовою для складання висновку податковим органом та надіслання його до казначейської служби з метою відшкодування податку на додану вартість є підтвердження контролюючим органом достовірності нарахування платником податку суми бюджетного відшкодування.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами здійснення податковим органом камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість встановлено порушення позивачем пунктів 198.1. 198.6. статті 198, пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за лютий 2015 року на суму 31780 грн. та до завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 75080 грн. Актом перевірки зазначено, що остаточні висновки щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість, достовірності заявленого Товариством бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок по декларації за лютий 2015 року будуть здійснені після проведення заходів, передбачених Податковим кодексом України.

Отже, як правильно встановив суд апеляційної інстанції, контролюючим органом не підтверджено достовірність нарахування Товариством суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 57 798 213 грн, що унеможливлює складання висновку про суму такого відшкодування. Надання висновку без підтвердження є передчасним, оскільки підтвердження достовірності нарахування платником податку бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є обов'язковою умовою (передумовою) рішення про відшкодування, яким у межам спірних відносин в певний період мав бути висновок.

Крім того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" N 1797-VIII (набрав чинності з 01 січня 2017 року) змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування, який не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 52 підрозділу 2 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (з урахуванням доповнень, внесених Законом N 1797) визначено, що до 10 січня 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов'язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.

Формування, ведення, бюджетне відшкодування та офіційне публікування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (з урахуванням доповнень, внесених Законом N 1797) до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Реєстр) за формою згідно з додатком визначений Порядком ведення реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 р. №26 (далі Порядок №26).

Формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства (пункт 3 Порядку №26).

Орган Державної фіскальної служби вносить до Реєстру такі дані, зокрема, дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов'язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); суму узгодженого органом Державної фіскальної служби бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження (пункт 4 Порядку №26).

За положеннями пункту 5 Порядку №26 заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру ( пункт 6 Порядку №26).

Відтак, дані щодо узгодженості суми бюджетного відшкодування є обов'язковими для внесення заяви Товариства про повернення суми бюджетного відшкодування до тимчасового реєстру.

Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач припустився бездіяльності та порушив вимоги Податкового кодексу України щодо порядку та строків бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість. Однак, відшкодування сум податку на додану вартість Товариству за будь-яких умов має бути здійснено лише після підтвердження достовірності їх нарахування шляхом проведення контролюючим органом відповідної перевірки.

Отже, суд апеляційної інстанції обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача, зобов'язавши відповідача провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість у відповідності до норм Податкового кодексу України, врахувавши те, що підтвердження достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування є дискреційними функціями податкового органу.

Позивач у своїй касаційній скарзі зазначає про знаходження майна Товариства у незаконному володінні та під контролем представників так званої «ДНР», у зв'язку з чим позивачем подана заява про вчинення кримінального правопорушення (наявні відомості у ЄРДР щодо кримінальних проваджень № 0000908, №0000907), а також про втрату Товариством первинних документів, про що 17 березня 2017 року позивачем направлено повідомлення до податкового органу. Зазначені обставини, за позицією Товариства, з огляду на положення пунктів 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 03 листопада 2016 року № 1726-VIII щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (набрав чинності з 01 січня 2017 року) виключають право податкового органу на проведення перевірки Товариства.

Посилання позивача на направлення повідомлення контролюючому органу про втрату первинних документів відповідно до пункту 38.11 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України є неприйнятним з огляду на те, що право на отримання суми бюджетного відшкодування поставлене в безпосередню залежність від проведення перевірки, метою якої є підтвердження достовірності заявлених сум бюджетного відшкодування. Норми, які регулюють бюджетне відшкодування є спеціальними.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1726-VIII установлено, що на період проведення антитерористичної операції забороняється проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України суб'єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

Зазначене положення пов'язує заборону проведення перевірки із провадженням суб'єктом господарювання своєї діяльності в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1726-VIII, установлено, що заборона на проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання (в тому числі проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України) поширюється також на суб'єктів господарювання, які здійснили державну реєстрацію зміни місцезнаходження з території проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну Україні, і які втратили первинну документацію щодо здійснення ними господарської діяльності на території та в період проведення антитерористичної операції.

Посилання заявників касаційних скарг на положення Закону № 1726-VIII та Закону №1669, як підставу правового регулювання спірних правовідносин, є неприйнятним з огляду на системний аналіз статей 1, 5, 7 Податкового кодексу України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 статті 7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Оскільки норми наведених сторонами законів не відповідають встановленим Податковим кодексом України засадам, їх положення не можуть застосовуватись у межах спірних відносин.

Посилання Товариства на його місцезнаходження на території непідконтрольній Україні, як підставу, яка унеможливлює надання первинних документів до перевірки податковому органу не приймаються Судом з огляду на те, що за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства (юридичної особи) є місто Маріуполь Донецької області, пр. Ілліча, буд.54, корпус 4, 87504, тобто в населеному пункті, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження.

На території непідконтрольній Україні знаходиться відокремлений підрозділ юридичної особи - Санаторій-профілакторій Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» (код ЄДРПОУ ВП: 25937883), який розташований за адресою 86700, Донецька область, місто Харцизьк, вулиця Патона, будинок 9. У будь-якому випадку результати бюджетного відшкодування не обумовлені діяльністю зазначеного відокремленого підрозділу.

Відомості внесені до Єдиного державного реєстру вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою відповідно до положень частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV.

Посилання позивача на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині виходу судом за межі позовних вимог Суд не приймає з огляду на принцип диспозитивності, який на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції був закріплений частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Аналогічний принцип закріплений частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Відтак, дана норма надає суду право вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого, касаційні скарги залишаються без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод», Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі № 805/2210/17-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Васильєва

В.П. Юрченко