Справа № 807/1159/16
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2018 рокум. Ужгород№ 807/1159/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Луцович М.М. , суддів - Гаврилко С.Є, Рейті С.І.
при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В.
та осіб, що беруть участь у справі:
представника позивача - Краснов Р.В.
представника відповідача - Поповича Ю.І.
представника третьої особи - Карпій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства оборони України, де третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої просив суд: визнати рішення від 10.06.2016 року Міністерства оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про повернення заяви та доданих документів на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 після встановлення йому інвалідності війни III групи 15.06.2015 року незаконним; стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду війни III групи у розмірі 206700 (двохсот шести тисяч сімсот) грн.; Постанову допустити до негайного виконання; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Міністерства оборони України подати звіт у строк, визначений судом.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах в період з 04.11.1980р. по 27.10.1982 р., з яких в період : 06.05.1981 р. по 20.10.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях. У відповідності до рішення Закарпатської обласної контрольної МСЕК 15.06.2015 року позивачу встановлена III група інваліда війни згідно отриманого поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та керуючись нормами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі-Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 позивач звернувся 24.03.2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про розгляд його документів, доданих згідно п.11 Порядку та після наданого висновку їх військовим комісаріатом було направлено до комісії Міністерства оборони України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги. Листом від 01.08.2016 року №5649 Закарпатським обласним військовим комісаріатом була надана відповідь про те, що згідно витягу з протоколу №46 від 10 червня 2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби документи позивача повернуті до ІНФОРМАЦІЯ_2 з причин відсутності документа, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), оскільки відсутні данні про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Вказане рішення позивач вважає протиправним, та таким, що порушує його законні права та свободи, а тому звернувся за захистом свого порушеного права до суду.
В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просить суд позов задовольнити в повному обсязі з мотивів, що викладені в позовній заяві.
Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, згідно яких позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що Комісія МО та МО України, ухвалюючи протокол від 10.06.2016 року № 46, не прийняла рішення, як про це заявляє позивач, а прийняла висновок про необхідність повернення громадянину ОСОБА_1 на доопрацювання документів, поданих на розгляд, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, чим не вийшли за межі наданих їм повноважень, а діяли в межах чинного законодавства України, яким визначено конкретний перелік підстав та документів, відповідно після розгляду яких приймається рішення про виплату одноразової грошової допомоги. А отже, висновок Комісії МО від 10.06.2016 року № 46 є законним і скасуванню не підлягає, а також немає підстав для стягнення з МО України на користь позивача одноразової грошової допомоги у зазначеній сумі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, з підстав, вказаних у письмових запереченнях проти позову, просить суд у задоволенні позову відмовити.
Представником третьої особи до суду подано заперечення, згідно якого позовні вимоги не визнає, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Зазначає, що позивачем не надано жодного документу, що свідчив би про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Сам же факт встановлення причинного зв`язку поранення позивача було встановлено судово-медичним експертом зі слів самого позивача.
Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, з підстав, вказаних у письмових запереченнях проти позову, просить суд у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах в період з 04.11.1980р. по 27.10.1982 р., з яких в період : 06.05.1981 р. по 20.10.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях.
Рішенням Закарпатської обласної контрольної МСЕК 15.06.2015 року позивачу встановлена III група інваліда війни згідно отриманого поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
24.03.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про розгляд його документів, доданих згідно п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та після наданого висновку їх військовим комісаріатом було направлено до комісії Міністерства оборони України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги.
Листом від 01.08.2016 року №5649 Закарпатським обласним військовим комісаріатом позивачу по справі була надана відповідь про те, що згідно витягу з протоколу №46 від 10 червня 2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби документи позивача повернуті до Закарпатського обласного військового комісаріату з причин відсутності документа, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), оскільки відсутні данні про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 частини другої статті 16 Закону).
Згідно із п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок).
Відповідно п. 3 Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується:
1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;
200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;
150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;
Відповідно до пп. 11-13 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Отже, згідно положень вищенаведеного нормативно-правового акту, рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю військовослужбовців приймає головний розпорядник коштів, у даному випадку МО України, після отримання відповідного висновку із визначеним переліком документів, необхідних для призначення виплати.
З метою виконання Міністром оборони України положень ст.162 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, наказом МО України "Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби" від 12.04.2007 року за № 168 призначена постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. До складу даної комісії входить заступник Міністра оборони України та 8 керівників структурних підрозділів Міністерства оборони України. Тобто, розгляд питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності у Міністерстві оборони України розглядається та приймається комісією.
Як встановлено в ході судового розгляду справи та підтверджено наявним в матеріалах справи Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 10.06.2016 року № 46, комісією розглянуто подані, в тому числі позивачем, документи, та комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Верховний Суд України в постановах від 18.03.2014 (справа № 21-11а14) та від 22.04.2014 (справа № 21-484а13) сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.
Водночас, з вказаного протоколу та матеріалів справи не вбачається прийняття комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, а є лише факт направлення документів що розглядались на доопрацювання. Натомість, вчинення таких дій як повернення заяви військовослужбовця без реалізації, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством України не передбачалось.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним повернення ОСОБА_1 заяви від 24.03.2016 року та доданих документів на виплату одноразової грошової допомоги МО України, в особі Комісії МО.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. (Аналогічна правова позиція також наведена в постановах Верховного суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14).
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.
Крім того суд зауважує, що з приписів норм діючого права виходить неприпустимість підміни судом суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.
Виходячи з наведеного та враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, суд доходить висновку про те, що необхідним та достатнім заходом для належного захисту прав позивача є зобов`язання МО України, в особі Комісії МО, повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги.
При цьому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з МО України на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, виходячи з наступного.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що визначення суми стягнення на користь позивача за рішенням суду - є формою втручання суду в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з цих підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність повернення заяви та доданих до неї документів позивача на виплату одноразової грошової допомоги та, за наведених обставин позов слід задовольнити частково, визнавши протиправним повернення заяви та доданих документів на виплату одноразової грошової допомоги, зобов`язавши МО України, в особі Комісії МО, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги, відмовивши в задоволенні позову в іншій частині.
На підставі наведеного та керуючись статтями 5,6,9,77,78,90,134,139,205,243-246 КАС України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Дії Міністерства оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби щодо повернення заяви та доданих документів на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 - визнати протиправними.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).
Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.04.2018 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя М.М. Луцович С.Є Гаврилко С.І. Рейті