Справа № 819/227/18
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/227/18

02 квітня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Прокопюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про часткове скасування податкових повідомлень-рішень, часткове скасування рішення про застосування фінансових санкцій, часткове скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (надалі позивач, ФОП ОСОБА_3) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі відповідач, ГУ ДФС у Тернопільській області) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить скасувати податкові-повідомлення рішення від 08.11.2017 року №7 в частині грошового зобов'язання на суму 61674,66 грн., №7 в частині грошового зобов'язання на суму 4277,47 грн., вимогу про сплату боргу з єдиного внеску від 08.11.2017 року №Ф- в частині 67093,02 грн., рішення про застосування штрафних санкцій від 26.01.2018 року в частині грошового зобов'язання на суму 13418,60 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено 12 березня 2018 року о 10:00 год. 26 лютого 2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

12 березня 2018 року у судовому засіданні розгляд справи розгляд справи відкладено до 29 березня 2018 року о 10:00 год.

29 березня 2018 ороку у відкритому судовому засіданні розгляд справи відкладено до 02 квітня 2018 року о 14:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Зазначив, що при визначенні чистого доходу фізична особа-підприємець застосовує касовий метод, при цьому витрати безпосередньо пов'язані з такими доходами підприємець може відобразити після фактичного понесення і оплати таких витрат та після отримання доходу. Поряд з цим, пояснив, що контролюючим органом при проведенні перевірки враховано лише витрати на суму 26059,31 грн, обґрунтовуючи це тим, що інша частина витрат на суму 33670 грн. не пов'язана із отриманням доходу в 2015 році. Додатково вказав, що витрати в розмірі 31468,02 грн. фактично оплачені підприємцем 16.01.2015 року, що підтверджується видатковим касовим ордером від 16.01.2015 року, а тому за відсутності факту оплати та підтверджуючих документів ці витрати не могли бути включені підприємцем до витрат 2014 року, а правомірно віднесені до витрат 2015 року. Звернув увагу суду, що по інших господарських операціях, згідно яких частина доходу отримана підприємцем у 2014 році, а частина у 2015 році, ревізором зроблені аналогічні висновки в акті перевірки. Пояснив, що не зважаючи на надання посадовій особі при проведенні перевірки документів, що підтверджують витрати підприємця у розмірі 79213,24 грн., контролюючим органом в порушення наведеної норми такі витрати не враховано при розрахунку суми заниження (завищення) податкових зобов'язань, а при проведенні перевірки враховано лише витрати на суму 6241,93 грн. та на суму 19035,40 грн. А тому, контролюючим органом неправомірно винесені спірні податкові-повідомлення - рішення, податкова вимога та рішення про застосування штрафних санкцій.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовним вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначила, що причиною винесення податкових повідомлень - рішень, рішення та вимоги слугувало завищення позивачем витрат на загальну суму 266216,72 грн., пов'язаних із здійсненням діяльності, відображеного у додатку Ф4 до декларації за 2015 рік та Ф2 до декларації за 2016 рік. При цьому, в порушення п.п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України встановлено завищення валових витрат за період перевірки на суму 266216,72 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 218098,21 грн. та за 2016 рік в сумі 48118,51 грн. Таким чином встановлено заниження задекларованого суб'єктом господарювання чистого оподатковуваного доходу в сумі 266216,72 грн. Пояснила, у зв'язку із виявленими контролюючим органом порушеннями під час проведення перевірки, позивачем не сплачено у передбачений законом спосіб податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також суми єдиного внеску, а отже податковим органом правомірно винесено спірні податкові повідомлення рішення, податкова вимога та рішення про застосування штрафних санкцій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований 13.06.2000 року як суб'єкт підприємницької діяльності та його взято на податковий облік 21.06.2000 року, станом на 09.10.2015 року перебуває на обліку в Тернопільській об'єднаній державній податковій інспекції. Основний видом діяльності є «Вантажний автомобільний транспорт» (49.41).

Судом встановлено, що уповноваженими працівниками відповідача, у відповідності до наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області №1686 від 08.09.2017 року та плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 3 квартал 2017 року, проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складений та підписаний Акт №6543/19-00/13-06/НОМЕР_2, яким встановлені наступні порушення:

1) П.177.2, п.177.4 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (надалі ПК України) із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності за період перевірки в сумі 48272,92 грн., в тому числі за 2015 рік - 39611,59 грн. та за 2016 рік - 8661,33 грн.;

2)П.1. ч.2 ст.6 п.2,3 ч.1,ч.3,4,5 ст.7, ч.11 ст.8, ч.1,2,3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року№2464-УІ (надалі Закон №2464), зі змінами та доповненнями, внаслідок чого пораховано єдиного внеску в сумі 77679,05 грн. в тому числі за 2015 рік 67093,02 грн. та за 2016 рік - 10586,03 грн.;

3)П.162.1 ст.162, п. п. «а» п.176.2 ст.176, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.п.1.2, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, внаслідок чого донараховано 3993,24 грн. військового збору в тому числі з доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності в 2015 році в сумі 3271,47 грн. та в 2016 році в сумі 721,77 грн.

4) П.п. «б» п.176.2 ст. 176 ПК України, п.3.1 наказу Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма « 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», а саме подання з недостовірними відомостями податкового розрахунку форми №1-ДФ.;

5) п.п. 3.1, 3.2 п.3 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства податків і зборів України від 16.09.2013 року за №481.

Даний Акт підписаний позивачем з відміткою про ознайомлення із запереченням 26.10.2017 року. Однак, жодних заперечень на вказаний Акт позивачем подано не було, про що не заперечувалося представником позивача у судовому засіданні.

На підставі вказаного Акту податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення №7 від 08.11.2017 року, №7 від 08.11.2017 року, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 26.01.2018 року, а також виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 08.11.2017 року.

Дані податкові повідомлення-рішення, податкову вимогу, рішення про застосування фінансових санкцій позивач оскаржив в адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня.

Позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України, в якій просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.20147 року № та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.11.2017 року №009186130 ГУ ДФС у Тернопільській області. Однак, рішенням про результати розгляду скарги № 17333/С/99-99-11-02-02-25 від 27.12.2017 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2017 року №Ф- ГУ ДФС у Тернопільській області залишено без змін, рішення про застосування штрафних санкцій штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.11.2017 року № ГУ ДФС у Тернопільській області скасувано та воно вважається відкликаним з дня прийняття даного рішення; скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 від 17.11.2017 року б/н задоволено частково.

Податковим органом 26 січня 2018 року винесено рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Рішенням про результати розгляду скарги №983/С/99-99-11-02-01-14 від 24.01.2018 року Державна фіскальна служба залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 08.11.2017 року №7 про збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, №7 про збільшення грошового зобов'язання з військового збору, а скаргу ФОП ОСОБА_3 - без задоволення.

При цьому, суд не приймає до уваги рішення про розгляд скарги №16322/С/99-99-11-02-0202-25 від 07.12.2017 року на постанову про адміністративне правопорушення, оскільки позивач оскаржує постанови про накладення адміністративного стягнення від 09 листопада 2017 року АА№038093, що не стосується спірних правовідносин у даному спорі.

Не погоджуючись з винесеними ГУ ДФС у Тернопільській області податковими повідомленнями - рішеннями, податковою вимогою, а також рішенням про застосування фінансових санкцій, фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до суду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 44.3 статті 44 ПК України визначено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 44.6 ст.44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому суд зазначає, що у контексті ст.ст.3,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІУ з подальшими змінами та доповненнями передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи , які фіксують факти здійснення господарських операцій. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Акту проведеної перевірки, перевіркою правильності визначення суми чистого доходу встановлено, що позивачем за перевіряючий період занижений чистий дохід за 2015 рік в сумі 218098,21 та за 2016 рік 48118,51 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 48272,92 грн.

У відповідності до вимог п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу.

Як встановлено пунктом 177.2 ст.177 ПК України, для фізичних осіб - підприємців від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка в грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому, до складу витрат включаються тільки витрати, які пов'язані з отриманням доходу, пов'язані із господарською діяльністю заявника та підтверджені відповідними первинним документами.

Згідно п.177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, зокрема, належать: витрати , до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари і тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати , що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1- 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних із виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п.п.5 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджену Наказом Міндоходів України від 16.09.2013 року №481, документами, які безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, можуть бути, зокрема, акти закупки (виконаних робіт, наданих послуг), та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, послуг, робіт.

При розрахунку чистого доходу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не враховує у складі витрат, пов'язаних з отриманням доходу звітного періоду, вартість отриманих товарів, оплата за які відбувається у наступному звітному періоді. До складу витрат включаються тільки витрати, які пов'язані із господарською діяльністю заявника та підтверджені відповідними первинними документами.

Позивачем включено до складу витрат згідно даних подорожного листа №346796 від 02.12.2014 року 59730,21 грн., з них 31463,02 грн. витрати згідно авансового звіту №Ч-1 від 19.12.2014 року та 28267,19 грн. включено до витрат шляхом списання пального об'ємом 1848 л., що відображено в книзі обліку доходів і витрат від 16.01.2015 року. Тобто, виконання послуги, по якій передбачені зазначені витрати мало місце з 09.12.2014 року по 19.12.2014 року, тобто до витрат по даній послузі відносяться витрати по авансовому звіту з 09.12.2014 року по 19.12.2014 року, їх відображено в авансовому звіті №Ц-11 від 12.12.2014 року за вказаний період в сумі 9382,31 грн. При цьому, контролюючим органом встановлено, що на дану послугу використано 1090 л. ДП по ціні списання 15,30 грн. на суму 16677,00 грн. Відтак, перевіркою встановлено що на послуги, доходи від яких отримано в 2015 році понесено 26059,31 грн. витрат, а включено до складу витрат 2015 року 59730,21 грн. Отже, безпідставно позивачем включено до складу витрат 2015 року 33670,90 грн.

22 січня 2015 року ФОП ОСОБА_3 включено до складу витрат згідно даних подорожного листа №346797від 04.12.2014 року44068,43 грн., з яких 17381,06 грн. витрати згідно авансового звіту №Ц-11 від 17.12.2014 року та 26687,37 грн. включено до витрат шляхом списання пального об'ємом 1743 л. Контролюючим органом в акті перевірки встановлено, що виконання даної послуги відбувалось у період з 10.12.2014 року по 16.12.2014 року, тобто до витрат по даній послузі відносяться витрати по авансовому звіті №Ц-11 від 17.12.2014 року за вказаний період у сумі 7782,55 грн., при чому на дану послугу використано 714 л. ДП по ціні списання 15,31 грн. на суму 11252,85 грн. Відтак на дану послугу, дохід від якої отримано в 2015 році, понесено витрат у розмірі 19035,40 грн., а включено до складу витрат 44068,43 грн. Таким чином, позивачем безпідставно включено до складу витрат у 2015 році 25033,03 грн.

19 січня 2015 року платником податку ФОП ОСОБА_3 включено до складу витрат згідно даних подорожного листа №346794 від 25.10.2014 року 96450,40 грн. шляхом списання пального об'ємом 6299л. На дану послугу використано 685 л ДП по ціні 15,31 грн. на суму 10487,35 грн. Виконання даної послуги відбувалося з 13.11.2014 року по 20.11.2014 року, та витрати по ній включені до авансового звіту від 18.12.2014 року №Гп-8 у сумі 7782,55 грн. Відповідно, на послугу, частину доходу від якої отримано у 2015 році понесено 19752,94 грн. витрат. Загальний дохід від цієї послуги становив 31650,00 грн., з яких отримано у 2015 році 10000,00 грн., тобто 31,6% від загальної суми. Таким чином, до складу витрат відноситься частина витрат, а саме 31,6% від 19752,94 грн., що становить 6241,93 грн. позаяк позивачем до складу витрат віднесено 96450,40 грн.

З огляду на вищенаведене, позивачем включено до складу витрат 2015 року витрати понесені у 2014 році, які не пов'язані з отриманим доходом у 2015 році на загальну суму 148912,40 грн. При цьому, виходячи із кредиторської заборгованості станом на 01.01.2015 року, оскільки в ній зазначено сальдо у розмірі 0,00 грн., позивачем не були здійснені вказані витрати у 2015 році, з чим погодився позивач, підтвердивши це своїм підписом.

Відтак суд не приймає до уваги посилання позивача на роз'яснення практичного застосування норм податкового кодексу щодо формування витрат підприємцем, який перебуває на загальній системі оподаткування, оскільки позивачем витрати не були понесені у 2015 році, та не можуть бути включені у 2015 рік. Якщо дохід отримано у поточному році, а витрати пов'язані з ним оплачені тільки в наступному, то такі витрати зможуть зменшити базу оподаткування того звітного року, в якому вони фактично будуть понесені (оплачені) тобто наступного року.

При цьому суд зазначає, що відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43, нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

Списання витрат паливно-мастильних матеріалів здійснюється з фактичною вартістю витрачених паливно-мастильних матеріалів з урахуванням норм витрат. Кількість виданого водіям палива фіксують у двох документах: у відомості обліку видачі нафтопродуктів та в подорожньому листі водія. На підставі цих документів відображають й рух талонів на паливо. При цьому, складають окрему відомість обліку видачі нафтопродуктів. Невикористані талони, раніше отримані водієм, повертаються, про що в подорожньому листі роблять відповідний запис.

В контексті зазначених вище норм, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування має право включити до складу витрат вартість використаних паливно-мастильних матеріалів після одержання доходу, який безпосередньо пов'язаний з понесеними витратами від здійснення підприємницької діяльності, на підставі документально підтверджених документів, зокрема угод, актів виконаних робіт (наданих послуг), товарно-транспортних накладних, розрахункових документів, відомості обліку видачі нафтопродуктів, акти списання палива тощо.

Поряд з цим, контролюючим органом у відповідності до подорожніх листів №509907 від21.02.2015 року, №509912 від 21.03.2015 року, №509947 від 26.11.2015 року, №509920 від 02.06.2015 року, №509922 від 08.07.2015 року , №509946 від 25.11.2015 року, №509915 від 22.04.2015 року, №509928 від 11.08.2015 року, 509935 ід 21.09.2015 року, №509903 від 28.01.2015 року,№509908 від 23.02.2015 року, №509913 від 21.04.2015 року, №509919 від 28.05.2015 року, №509916 від 11.05.2015 року, №509926 від 31.07.2015 року , №509944 від 10.11.2015 року встановлено, що позивачем до складу витрат 2015 року та 2016 років внесено подвійну вартість пального, яке відбувалось внаслідок його списання на підставі відомостей шляхових листів та включення його вартості до авансових звітів. Таким чином мало місце завищення сум понесених витрат за рахунок подвійного включення до складу витрат дизельного палива - один раз згідно авансового звіту, другий раз згідно розрахунку списання палива шляхового листа в загальній сумі 113500,68 грн.

При вирішенні даного спору по суті судом не беруться до уваги доводи представника позивача про те, що при проведенні перевірки позивачем було надано контролюючому органу документи, що підтверджують витрати підприємця у розмірі 79213,24 грн. у 2015 році, які не були взяті до уваги контролюючим органом під час проведення перевірки, оскільки дані доводи були спростовані показаннями свідка ОСОБА_5, який вказав, що дана сума врахована контролюючим органом під час перевірки, що підтверджується актом перевірки.

Крім цього, суд приймає до уваги документи, а саме: звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №Ч-1 від 19.12.2014 року, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №Ц-11 від 17.12.2014 року, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №Гп-8 від 18.12.2014 року, акт списання палива №Ч-1 від 16.01.2015 року, акт списання палива №Ц-11 від 22.01.2015 року, акт списання палива № Гп-8 від 19.01.2015 року. При цьому суд зазначає, що дані документи, які долучені до позовної заяви ФОП ОСОБА_3 за своїм змістом не співпадають з документами, які були надані контролюючому органу для перевірки, з огляду на те, що податковим органом додано до матеріалів справи світлокопії документів, які фактично були надані позивачем при проведенні перевірки. До того ж, в акті перевірки зазначено, що опис наданих для перевірки документів складений особисто суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 та повернутий, про що СПД зроблено відмітки на реєстрах.

Тому не знаходить свого підтвердження пояснення позивача, що документи, надані підприємцем підтверджують не завищення, а помилкове заниження витрат суб'єктом господарювання і як наслідок збільшення сум чистого оподатковуваного доходу та відповідно сплаченого податку.

Поряд з цим, суд не приймає до уваги Описи документів, які надані позивачем, оскільки з вказаних описів неможливо встановити зміст вказаних документів та відповідність їх документам, які були надані позивачем посадовій особі контролюючого органу під час проведення перевірки.

Виходячи із наведеного вище, на думку суду, позивачем порушено норми ПК України шляхом завищення валових витрат за період перевірки на суму 266216,72 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 218098,21 грн., та за 2016 рік в сумі 48118,51 грн. В той ж час, позивачем занижено задекларований дохід на зазначену суму.

Підпунктом 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, тобто фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент. Ставка збору складає 1,5 відсотки об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Кодексу. При цьому, об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України, зокрема: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Об'єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка в грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З огляду на зазначене вище, та враховуючи те, що позивачем занижено загальний оподатковуваний дохід в сумі 266216,72 грн., підлягає сплаті до бюджету військовий збір у розмірі 3993,24 грн.

При цьому, на думку суду, винесення спірних податкових повідомлень - рішень за одним номером та датованих одним числом є формальним порушенням з боку податкового органу, однак це не спростовує факту встановлених за результатами перевірки порушень та правових наслідків для позивача.

Відтак, податковим органом правомірно винесені спірні податкові повідомлення-рішення, якими донараховано податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від провадження господарської діяльності в сумі 48272,92 грн. (39611,59 грн. за 2015 рік та 8661,33 грн. за 2016 рік).

Щодо позовної вимоги про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 08.11.2017 року та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 26.01.2018 року, суд зазначає наступне.

У розумінні чинного законодавства України, а саме Закону України " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-УІ ( надалі Закон №2464), сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені даним законом є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом першим частини 2 статті 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Для платників єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ ( надалі Закон №2464). Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (ч. 3, 4, 5 ст.7 Закону № 2464).

Статтею 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення єдиного внеску із сум, виражених в іноземній валюті (крім випадків сплати єдиного внеску в іноземній валюті, передбачених абзацами другим - четвертим частини п'ятої цієї статті), здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, установленим Національним банком України на день обчислення єдиного внеску. Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому судом не здобуто належних та допустимих доказів сплати позивачем сум єдиного внеску у передбачений законом спосіб та строки.

У відповідності до ч.4 с.25 Закону №2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

З матеріалів перевірки вбачається, що контролюючим органом встановлено порушення П.1. ч.2 ст.6 п.2,3 ч.1,ч.3,4,5 ст.7, ч.11 ст.8, ч.1,2,3 ст.9 Закону №2464, внаслідок чого нараховано єдиного внеску в сумі 77679,05 грн. в тому числі за 2015 рік 67093,02 грн. та за 2016 рік - 10586,03 грн., у зв'язку із заниженням бази для нарахування єдиного внеску та його несплатою.

Таким чином, оскільки в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 встановлено недостовірне відображення суми чистого доходу, отриманого від ведення підприємницької діяльності за 2015 рік та за 2016 рік в поданим ним до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції звітах про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та, зокрема, перевірки, розмір чистого доходу за даними перевірки за 2016 рік не перевищує максимальну величину бази нарахування у 2016 році та відповідно нараховується із розрахунку чистого доходу.

Виходячи із того, що позивачем було занижено загальний оподатковуваний дохід в сумі 266216,72 грн. шляхом завищення валових витрат у періоді, що перевірявся під час проведення перевірки, а саме 2015-2016 рік, позивач у відповідності до чинного законодавства України зобов'язаний сплачувати суми єдиного внеску в порядку та на умовах, що передбачені Законом №2464, Однак позивачем всупереч вимогам Закону №2464 занижено суму нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 77679,05 грн. При чому, позивачем не заперечується той факт, що ним було недоплачено 10586,03 грн. єдиного внеску за 2016 рік, що й суд приймає до уваги при прийнятті рішення по суті.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що податковим органом правомірно винесено податкову вимогу, а тому вона до скасування не підлягає.

У відповідності до п.3 ч.11 ст.25 Закону №2464, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки позивачем не були сплачені суми єдиного внеску у спосіб та строки, передбачені чинним законодавством України, наслідком чого було винесення спірної податкової вимоги, позовна вимога про скасування спірного рішення про застосування штрафних санкцій до задоволення не підлягає.

У відповідності до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надавши їм правову оцінку, суд прийшов до переконання, що Головне управління ДФС у Тернопільській області приймаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування фінансових санкцій та вимогу про сплату боргу діяло з дотриманням та у відповідності до вимог ч.2 ст. 2 КАС України, а тому у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат на користь позивача, суд зазначає, що зі змісту статті 139 КАС України випливає, що при відмові у задоволенні позовних вимог позивача понесені ним судові витрати не стягуються.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1 м. Тернопіль, ) про скасування податкового повідомлення рішення № 7 від 08.11.2017 року за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в частині грошового зобов'язання на суму 61674 ( шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят чотири) грн. 66 коп. - відмовити.

2. У задоволенні позовної вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1 м. Тернопіль, ) про скасування податкового повідомлення рішення № 7 від 08.11.2017 року за платежем військовий збір в частині грошового зобов'язання на суму 4277 ( чотири тисячі двісті сімдесят сім) грн. 47 коп.- відмовити.

3. У задоволенні позовної вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1 м. Тернопіль, ) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 08.11.2017 року в частині суми 67093 ( шістдесят сім тисяч дев'яносто три) грн. 02 коп. - відмовити.

4.У задоволенні позовної вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1 м. Тернопіль, ) про скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 26.01.2018 року в частині грошового зобов'язання на суму 13418 ( тринадцять тисяч чотириста вісімнадцять) грн.60 коп. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.