Справа № 824/591/17-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/591/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

06 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року (головуючий суддя: Брезіна Т.М.) у справі №824/591/17-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернівецькій області № від 08.08.2017 року, яким ОСОБА_2 визначено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 26214,11 грн., у тому числі 20971,29 гри. податкового зобов'язання та 5242,82 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС у Чернівецькій області № від 08.08.2017 року, яким до ОСОБА_2 застосовано штраф у розмірі 170,00 грн. за несвоєчасне подання звітності, визначеної Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування";

- визнати протиправними та скасувати вимогу ГУ ДФС у Чернівецькій області № Ф від 08.08.2017 року щодо погашення ОСОБА_2 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у розмірі 46338,31 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Чернівецькій області № від 08.08.2017 року, яким до ОСОБА_2 застосовано штраф у розмірі 15% від донарахованої суми єдиного соціального внеску, що становить 6950,75 грн.

Підставою звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, яка у період з 31.08.2007 року по 28.12.2016 рік будучи приватним підприємцем сплачувала єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, слугувала незгода з діями податкового органу щодо включення до отриманого нею доходу за період з 01.01.2014 року по 30.09.2014 рік загального оподаткованого доходу у розмірі 156635,85 грн., що стало підставою для висновку податкового органу про заниження нею суми загального оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, задекларованого у податковій декларації за період з 01.01.2014 року по 30.09.2014 рік та зареєстрованої фіскальним органом 09.02.2015 року за №15/3094.

Зокрема, обгрунтовуючи власні доводи, позивач посилалась на факт подання до податкового органу звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік, в якому відобразила фактичний і такий, що відповідає дійсності, оподаткований податком на дохід фізичних осіб власний дохід від здійснення діяльності самозайнятою особою за період з 01.01.2014 рік по 30.09.2014 рік у сумі 23095 грн., який в свою чергу і є базою для нарахування єдиного внеску за ставкою 34,7% та з якого його і було сплачено в розмірі 8014,32 грн.

В даному випадку, позивач вважає, що податковий орган, під час складання акту перевірки, помилково відніс до її доходу від здійснення господарської діяльності, дохід від продажу нею об'єкта нерухомого майна, оскільки вказана операція було здійснена нею саме як фізичною особою, а не як фізичною особою - підприємцем.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду 08 грудня 2017 року адміністративний позов позивача задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Чернівецькій області № від 08.08.2017 року, рішення № від 08.08.2017 року про застосування штрафу в розмірі 170 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф від 08.08.2017 року та рішення № від 08.08.2017 року про застосування штрафу в сумі 6950,75 грн. Повернуто позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 800 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову окружного суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилався на відсутність належної оцінки судом першої інстанції доказів зібраних податковим органом.

Зокрема, оскаржуючи висновки суду першої інстанції, відповідач зазначає, що факт отримання позивачем у 2014 році доходу в сумі 156635,85 грн. підтверджується результатами проведеної документальної перевірки, що зафіксовані в Акті №83/24-13-13-04-27/НОМЕР_1 від 19.07.2017 року. Зокрема, податковий орган посилається на інформацію, отриману в результаті перевірки достовірності відображення показників у колонці 4 додатків Ф4 та Ф2 Декларації про майновий стан та доходи позивача, та інформацію, яка міститься у банківських виписках ПАТ КБ "Приватбанк", щодо надходження на поточний рахунок позивача, який відкритий для здійснення підприємницької діяльності за 2014 рік від ДП "Путильське лісове господарство" коштів на загальну суму 135539,08 грн. як розрахунок за приміщення котельні згідно договору №26 від 17.01.2014 року. Вказані суми виплат були задекларовані ДП "Путильське лісове господарство" у звітах форми 1-ДФ, як дохід, виплачений самозайнятій особі.

Таким чином, відповідач переконаний, що оскільки самозайнятою особою ОСОБА_2 у 2014 році отримано дохід в сумі 156635,85 грн., розбіжність з відображеними підприємцем в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за вказаний період складає 133539,85 грн., а сума податку на доходи фізичних осіб, що належить до сплати складає 20971,29 грн.

Крім того, податковий орган зазначає, що проведеною перевіркою встановлений факт отримання позивачем за 2014 рік чистого оподатковуваного доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб в розмірі 156635,85 грн., тобто в ході проведення перевірки виявлене відхилення в сумі 46338,31 гривень.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до положень ст.311 КАС України.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) з 31.08.2007 року по 29.12.2016 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, за якою зареєстровано такі види діяльності: за КВЕД 96.09 - "Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у."; за КВЕД 68.20 основний вид діяльності - "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна". (а.с. 14-15).

Згідно податкової декларації позивача про її майновий стан і доходи за 4 квартал 2014 року загальна сума її річного оподаткованого доходу складає 23096 гривень.

Крім того, згідно розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від провадження господарської діяльності за 2014 рік вказано загальну суму отриманого доходу від надання в оренду нерухомого майна в сумі 23096 гривень. (а.с. 42-44).

25.02.2015 року між позивачем та ДП "Путильське лісове господарство" укладено договір купівлі-продажу котельні з банею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 182,50 кв.м., де ціна продажу вказана - 130000 гривень. (а.с. 45).

За вчинений правочин позивачем сплачено податок на дохід фізичних осіб в сумі 7435,85 грн., що підтверджується квитанцією №81 від 24.02.2015 року (а.с. 47).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.02.2015 року за ДП "Путильське лісове господарство" зареєстровано право власності на котельню з банею, згідно договору купівлі-продажу №86 від 25.02.2015 року. (а.с. 46).

Згідно Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску поданого позивачем до податкового органу за 2014 рік, вказується сума заявленого доходу 23095,98 грн. та сума нарахованого єдиного внеску за ставкою 34,7% в сумі 8014,32 грн. (а.с. 121, 122).

У період з 06.07.2017 року по 12.07.2017 року проведено документальну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця - ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2014 року по 29.12.2016 рік, результати якої відображені в Акті перевірки від 19.07.2017 року (а.с. 16-33).

Проведеною перевіркою встановлені наступні порушення:

- п. 177.2 ст. 177 ПК України у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 20030,98 грн.;

- п. 4. ч.2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", п.1 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в частині своєчасності подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів ДФС;

- п. 2 ч.1 ст.7 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в результаті чого, самозайнятою особою ОСОБА_2 не в повному обсязі нарахований єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподаткованого доходу на суму доходу, отриманого від здійснення діяльності, за період з 01.01.2014 р. по 30.09.2014 р. в сумі 50972,14 гривень.

На підставі виявлених вище порушень, податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 08.08.2017 року, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 26214,11 грн., яка включає податкові зобов'язання в сумі 20971,29 грн. та штрафні санкції в сумі 5242,82 грн.;

- рішення № від 08.08.2017 року, яким застосовано до позивача штраф в розмірі 170 грн. за неподання, несвоєчасне подання за встановленою формою звітності;

- рішення № від 08.08.2017 року, яким застосовано до позивача штраф в сумі 6950,75 грн. за наслідками донарахування 46338,31 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 35-36, 39).

Крім того, податковим органом винесено вимогу №Ф від 08.08.2017 року про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в розмірі 46338,31 грн. (а.с. 37).

Враховуючи вказані вище обставини, позивач, вважаючи, що посадовими особами податкового органу неповно з'ясовано сутність фінансових операції, які провадились нею за допомогою поточного рахунку відкритого в ПАТ КБ "Приватбанк", який відкритий для здійснення підприємницької діяльності, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача та ухвалив рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що відповідачем не доведено суду правомірності вчинених дій та прийнятих рішень. Зокрема, окружний суд, встановивши, що ОСОБА_2 здійснила продаж належного їй на праві власності нерухоме майно як фізична особа, у відповідності до норм законодавства, а податковим агентом (нотаріусом) стягнуто податок з доходів фізичних осіб за вказаний правочин та надіслано інформацію про такий договір контролюючому органу, дійшов висновку, що твердження податкового органу про отримання самозайнятою особою ОСОБА_2 суми доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб-підприємцем та на який нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року в частині 130000 гривень не знайшли свого підтвердження.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовано Податковим кодексом України. Зокрема, положеннями останнього визначено перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, визначено платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

До того ж, цим Кодексом визначено функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

В силу положень п.п. 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов'язані, окрім іншого, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Відповідно до п. 172.4 ст. 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Згідно п. 172.5 ст. 172 ПК України сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.

Як встановлено в ході вивчення матеріалів справи, 25.02.2015 року між фізичною особою ОСОБА_2 та ДП "Путильське лісове господарство" укладено договір купівлі-продажу №86 котельні з банею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 182,50 кв.м., де сторонами визначено ціну продажу в розмірі 130000 гривень. За вчинений правочин позивачем сплачено податок в сумі 7435,85 грн., що підтверджується квитанцією №81 від 24.02.2015 року (а.с. 47).

Вказані кошти в розмірі 130000 грн. сплачені ДП "Путильське лісове господарство" та зараховані на рахунок НОМЕР_2 - поточний рахунок ОСОБА_2, який відкритий для здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Відповідно до звітів про кредитові операції по рахунку НОМЕР_2 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у період з 01.01.2014 року по 30.09.2014 рік надходження коштів за приміщення котельні, згідно договору №26 від 17.01.2014 року, від ДП "Путильське лісове господарство" складає 135539,08 грн. Зокрема за 17.01.2014 рік в сумі 50000 грн., за 30.01.2014 рік в сумі 20000 грн., за 31.01.2014 рік в сумі 17000 грн., за 18.02.2014 рік в сумі 30000 грн., за 25.03.2014 рік в сумі 13000 грн. та за 13.08.2014 рік в сумі 5539,08 грн. (а.с. 40-41).

В свою чергу, ДП "Путильське лісове господарство" у звітах форми 1-ДФ задекларовано суму в розмірі 130000 грн. як дохід, виплачений самозайнятій особі (а.с. 74-75).

Зі змісту ж довідки ДП "Путильське лісове господарство" №08/461 від 14.08.2017 року встановлено, що перерахування вказаної суми коштів на протязі січня-березня 2014 року здійснено в рахунок оплати придбання нерухомого майна (котельні з банею) за адресою: АДРЕСА_2, згідно з договором купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_2 (а.с. 48).

Як було встановлено судом першої інстанції з пояснень позивача отриманих під час судового засідання, 17.01.2017 року між ОСОБА_2 та ДП "Путильське лісове господарство" досягнуто домовленість про продаж приміщення котельні, яка була викладена у підписаному сторонами 17.01.2014 році попередньому договорі, проект якого було оглянуто окружним судом. При цьому, ДП "Путильське лісове господарство" присвоїло даному попередньому договору №26, однак, будучи нотаріально непосвідчении, він вичерпав свою дію 15.02.2015 року після укладення договору купівлі-продажу від 25.02.2015 року №86, який посвідчений у встановленому законом порядку.

В даному випадку, суд першої інстанції доцільно та обгрунтовано звернув увагу податкового органу на те, що відсилання в платіжних дорученнях на оплату за приміщення котельні із зазначенням призначення платежу: "надходження коштів за приміщення котельні згідно договору №26 від 17.01.2014 р." не змінює фактичного цільового призначення сплачених ДП "Путильське лісове господарство" коштів, як оплату за продаж позивачем власного нерухомого майна.

Відтак, враховуючи встановлення факту продажу позивачем, як фізичною особою, належного їй на праві власності нерухоме майно, у відповідності до норм законодавства, стягнення податковим агентом (нотаріусом) податку з доходів фізичних осіб за вказаний правочин та надіслання інформацію про такий договір контролюючому органу, судова колегія доходить висновку про помилковість висновків податкового органу стосовно отримання самозайнятою особою ОСОБА_2 суми доходу, від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб-підприємцем та на який нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року в частині 130000 гривень.

Тож судом першої інстанції правомірно скасовано рішенням № від 08.08.2017 року, яким позивачу вирахувано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосовано штраф в сумі 6950,75 грн.

Крім того, судова колегія вважає, що факт включення ДП "Путильське лісове господарство" у звіти форми 1-ДФ суму виплат за придбання нерухомого майна у ОСОБА_2, як дохід, виплачений самозайнятій особі та факт зарахування вказаних коштів на рахунок НОМЕР_2, який відкритий позивачем для здійснення підприємницької діяльності, не можуть бути єдиним доказом отримання фізичною особою-підприємцем доходу від провадження господарської діяльності, оскільки належних доказів, які б свідчили про необхідність віднесення вказаного доходу до винагороди за здійснення господарської діяльності матеріали справи не містять. Висновки з даного питання не можуть базуватись виключно на тій обставині, що рахунок, на який вони були зараховані, відкритий для здійснення підприємницької діяльності.

Також, судова колегія, в розрізі здійсненого дослідження матеріалів справи, погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно неправомірності застосування до позивача штрафу в розмірі 170 грн. за неподання, несвоєчасне подання за встановленою формою звітності.

В даному випадку, підставність винесення податковим органом податкового повідомлення - рішення № від 08.08.2017 року а ні в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного розгляду справи відповідачем не доведено, оскільки у відповідності до звітності ОСОБА_2 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 року, що міститься в матеріалах справи, визначено дату її подання - 09.02.2015 року (а.с. 121,122), яка спростовує позицію податкового органу про подання вказаної звітності 10.02.2015 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем правомірності вчинених дій та прийнятих рішень.

В даному випадку, судова колегія, дійшовши наведених висновків у наданні правової оцінки виниклим між сторонам правовідносинам, дотримується позиції вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують правомірність висновків суду першої інстанції, що підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, за яким в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Отже, відповідач, який у відповідності до законодавства є суб'єктом владних повноважень, не спростував висновків суду першої інстанції, стосовно того, що прийняття оскаржуваних в межах даної справи податкових повідомлень-рішень переслідує мету повторного оподаткування ОСОБА_2

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 квітня 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.