Справа № 336/3545/17(2-а/336/346/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИІ

12 квітня 2018 року справа № 336/3545/17(2-а/336/16/2018)
(суддя Щаслива О.В., м. Запоріжжя)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2018 року у справі № 336/3545/17(2-а/336/16/2018) за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 30 червня 2017 року звернулась до суду з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, згідно з яким просить:

- визнати противоправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника на підставі ст.ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 30% заробітку годувальника;

- зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію по втраті годувальника за ст.ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 30 відсотків заробітку ОСОБА_3, а саме: в сумі 6137 грн. 42 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до ст. 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сімї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника, але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних, і так як заробіток її чоловіка для призначення пенсії становить 20458 грн. 73 коп., тому розмір пенсії по втраті годувальника не може бути меншим ніж 6137 грн. 42 коп., що є значно більшим, ніж отримувана нею пенсія в 1637 грн. 08 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що застосування норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії позивачу у звязку із втратою годувальника є таким, що ґрунтується положеннях п. 16 Прикінцевих положень цього Закону.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що померлий чоловік позивача отримував пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з чим, позивач має право на призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач з 27 липня 2001 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, отримує пенсію за віком, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

03.05.2017 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖМ №388854 від 04.05.2017 року (а.с.11).

З копії розпорядження №160510 від 10.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.10)

У травні 2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.7).

Листом від 02.06.2017 року №107/М-1 відповідач повідомив позивача про те, що перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника недоцільний, оскільки зменшиться розмір пенсії позивача та здійснив попередній розрахунок пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с.8).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 р. № 1788-XII (надалі за текстом Закон № 1788-XII) установлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За змістом статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно із статтею 37 Закону № 1788-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Пунктом «б» частини 2 статті 37 Закону № 1788-XII передбачено, що до непрацездатних членів сімї віднесено, зокрема, дружину, якщо вона досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону № 1788-XII сімям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону № 1788-XII пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сімї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника.

Однак, з 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі за текстом Закон № 1058-IV), який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом 2 преамбули Закону № 1058-IV передбачено, що зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначається виключно законами про пенсійне забезпечення.

Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, серед іншого, призначається і пенсія у звязку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV визначено що особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідністю, в звязку із втратою годувальника) призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сімї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 1058-IV пенсія у звязку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сімї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сімї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Пунктом 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Тобто, з 1 січня 2004 року приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині визначення розміру пенсії по втраті годувальника.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач 18.05.2017 року звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії саме за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того, в позовній заяві позивач також ставить вимоги щодо зобовязання відповідача призначити їй пенсії також за нормами цього закону виходячи з 30 % заробітку померлого чоловіка (а.с.1-4, 7).

Враховуючи те, що з 1 січня 2004 року приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині визначення розміру пенсії по втраті годувальника, а також те, що позивач ставить вимоги щодо призначення їй пенсії з розрахунком саме за нормами цього Закону, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо відсутності підстав для задоволення цього позову.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідач повідомляючи позивача про недоцільність переходу на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, у відповідності до вимог чинного законодавства здійснив попередній розрахунок пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, як вбачається з здійсненого відповідачем попереднього розрахунку пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника розрахованої за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», він здійснений без урахування відомостей зазначених у розпорядженні №160510 від 10.05.2017 року про призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років після його смерті.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до відповідача із відповідною заявою про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника розрахованої за саме за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на те, що зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні його змісту.

Чiткiсть викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, вiдповiдають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко спiввiдносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування i при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Однак, як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, суд першої інстанції зазначає: «Вирішуючи спір на користь позивача, суд погоджується з твердженнями його представника …», в той же час в резолютивній частині рішення відмовляє у задоволенні позову.

Враховуючи наявність суперечливих висновків у рішенні суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити в частині його мотивувальної частини з прийняттям нової постанови у справі №336/3545/17(2-а/336/16/2018) про відмову у задоволенні позову з підстав зазначених у цій постанові.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суд у м. Запоріжжя від 18 січня 2018 року у справі №336/3545/17(2-а/336/16/2018) змінити в частині його мотивувальної частини з прийняттям нової постанови у справі №336/3545/17(2-а/336/16/2018) про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав зазначених у цій постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Дата прийняття постанови 12 квітня 2018 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко