Справа № 199/9910/14-а (2а/201/28/2015)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 Київ К/9901/19711/18 199/9910/14-а (2а/201/28/2015)
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Смоковича М.І.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за заявою громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2017 року у справі за позовом громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена цієї організації ОСОБА_1 до виконуючого обов'язки головного лікаря комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Дніпропетровської міської ради, заступника головного лікаря цієї лікарні з експертизи тимчасової непрацездатності про визнання протиправними дій щодо ненадання публічної інформації,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» (далі - ГО «ДНПГО») звернулася до суду в інтересах члена цієї організації ОСОБА_1 з позовом до виконуючого обов'язки головного лікаря комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Дніпропетровської міської ради заступника головного лікаря цієї лікарні з експертизи тимчасової непрацездатності (далі - Головний лікар КЗ «ЦПМСД №11») про визнання протиправними дій щодо ненадання публічної інформації за інформаційним запитом ОСОБА_1 від 14 жовтня 2014 року.

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 30 січня 2015 року залишив без розгляду адміністративний позов ГО «ДНПГО», поданий в інтересах ОСОБА_1 як члена цієї організації з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС; тут - в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 липня 2015 року залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

При прийнятті такого рішення суди першої та апеляційної інстанцій виходили з такого.

ГО «ДНПГО» утворено без статусу юридичної особи, отже її статутними документами, відповідно до статті 9 Закону України «Про громадські об'єднання», є протокол установчих зборів його засновників.

Визначені у протоколі зборів засновників ГО «ДНПГО» №1 від 15 вересня 2014 року мета і повноваження цієї громадської організації, по суті, відтворюють аналогічні положення із Закону України «Про громадські об'єднання». У зв'язку з цим суди вказали на те, що передбачене у протоколі засновників № 1 від 15 вересня 2014 року право ГО «ДНПГО» на захист її членів, не містить положень щодо можливості такого захисту в судовому порядку шляхом подання позову громадською організацію в інтересах своїх членів, що, відповідно, позбавляє суд можливості визначити процесуальну дієздатність цієї громадської організації та виключне її право на представництво інтересів своїх членів в судовому процесі.

Зазначені ухвали судів першої та апеляційної інстанції позивач оскаржив в касаційному порядку.

За наслідками касаційного перегляду ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року Вищий адміністративний суд України постановив ухвалу від 30 березня 2017 року, якою залишив оскаржені судові рішення без змін.

Не погодившись з таким рішення касаційного суду ГО «ДНПГО» подала до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції з підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС.

Як приклад неоднакового правозастосування заявник послався на ухвали Вищого адміністративного суду України від 29 січня, 18 червня, 8 грудня 2015 року (справи №№ К/800/40740/14, К/800/9911/15, К/800/33972/15 відповідно), у яких цей суд, на думку заявника, по-іншому застосував одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

В аспекті заявленого неоднакового правозастосування колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про таке.

Однією з умов для перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (пункт 1 частини першої статті 237 КАС). Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце тоді, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за схожих предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року, з-поміж іншого, констатував, що наданий позивачем витяг з протоколу №1 від 15 вересня 2014 року засвідчує факт утворення громадської організації, а не повноваження на здійснення представництва інтересів своїх членів в суді та наявності обсягу процесуальних прав і обов'язків, встановлених КАС.

Зважаючи на відсутність у представника ГО «ДНПГО» документів, що засвідчують право на представництво зазначеної організації в суді, а також з огляду на те, що у її статутних документах не передбачено права на звернення до суду з позовом на захист прав чи інтересів членів своєї організації, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про залишення позовної заяви без розгляду з тієї підстави, що з позовною заявою звернулася особа, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

У наданих для порівняння ухвалах від 29 січня 2015 року, від 8 грудня 2015 року, від 18 червня 2015 року (№№ К/800/40740/14, К/800/33972/15, К/800/9911/15) Вищий адміністративний суд України не висловлював правозастосовного висновку щодо адміністративної процесуальної дієздатності громадської організації, яка звернулася до суду з позовом в інтересах своїх членів. У цих судових рішеннях касаційний суд звернув увагу апеляційного суду на необхідності дослідити відповідні докази та з'ясувати на цій підставі питання про те, чи має право громадська організація (у двох перших із зазначених ухвал йдеться про громадську організацію «Право на захист», в останній - про громадську організацію «ДНПГО»), відповідно до своїх статутних документів та/або вимог законодавства, звертатися до суду в інтересах своїх членів та інших осіб. З наведених мотивів Вищий адміністративний суд України скасував рішення судів апеляційної інстанції, які були предметом перегляду, а справи направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Отже, у перелічених судових рішеннях, які заявник надав для порівняння, касаційний суд не висловив протилежних за змістом правових висновків через неповноту встановлених в цих справах обставин, що відповідно унеможливлює їх порівняння на предмет неоднакового правозастосування у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність неоднакового застосування касаційним судом однієї й тієї самої норми права в подібних правовідносинах, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, статтями 241- 244 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду

п о с т а н о в и л а:

у задоволенні заяви громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2017 року відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Смокович

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець