Справа № 804/4626/16
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 року Справа № 804/4626/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області до Дніпропетровського управління офісу великих платників податків ДФС про визнання неправомірними висновків, та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС України, в якому просить з урахуванням уточнень:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки ОСОБА_2 перевірки № 124/28-01-50-08596854 від 29.06.2016 року є безпідставними, незаконними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, у тому числі, податкового законодавства та фактичним обставинам, оскільки господарські операції були реально вчинені, що підтверджується первинними документами. Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 12.07.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є неправомірними і мають бути скасовані.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі (суддя Павловський Д.П.).
Розпорядженням № 319 д від 20.01.2017 року, у зв'язку з перебуванням суддів Павловського Д.П. у відпустці по догляду за дитиною, відповідно до п.п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний автоматичний перерозподіл справи № 804/4626/16.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 804/4626/16 було розподілено судді Гончаровій І.А.
24 січня 2017 року ухвалою суду було прийнято справу до провадження та призначено останню до розгляду.
23 лютого 2017 року ухвалою суду було зупинено провадження у справі, з огляду на клопотання представника відповідача.
29 березня 2017 року ухвалою суду було поновлено провадження у справі, з огляду на те, що підстави за яких провадження у справі було зупинено - відпали.
Ухвалою суду від 29.03.2017 року провадження у справі було зупинено, з огляду на клопотання представника відповідача.
26 квітня 2017 року провадження у справі було поновлено, у звязку з тим, що обставини за яких було зупинено провадження у справі відпали.
Ухвалою суду від 26.04.2017 року було витребувано документи від Генеральної прокуратури України, у звязку з чим зупинено провадження у справі.
25 липня 2017 року провадження у справі було поновлено, у звязку з тим, що обставини за яких було зупинено провадження у справі відпали.
Ухвалою суду від 25.07.2017 року провадження у справі було зупинено, з огляду на клопотання представника відповідача.
17 серпня 2017 року провадження у справі було поновлено, у звязку з тим, що обставини за яких було зупинено провадження у справі відпали.
17 серпня 2017 року ухвалою суду було замінено відповідача у справі зі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС України на його правонаступника Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДФС.
Ухвалою суду від 24.10.2017 року провадження у справі було поновлено, у звязку з тим, що обставини за яких було зупинено провадження у справі відпали.
Ухвалою суду від 24.10.2017 року провадження у справі було зупинено, з огляду на клопотання представника позивача.
Згідно з Розпоряджанням в.о. керівника апарату № 3012 д призначено повторний автоматичний розподіл справи: у звязку із призначенням судді Гончарової І.А. на посаду судді Верховного Суду на підставі Указу Президента України від 10.11.2017 року № 357/2017.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 804/4626/16 перерозподілено судді Боженко Н.В.
Ухвалою суду від 11.12.2017 року справу № 804/4626/16 було прийнято до провадження судді Боженко Н.В., поновлено провадження по вказаній справі та призначено її до розгляду.
28 грудня 2017 року ухвалою суду відкладено розгляд справи, у звязку з необхідністю надання представнику відповідача часу для ознайомлення з додатковими документами поданими представником позивача.
18 січня 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву для надання додаткових доказів.
13 лютого 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву для надання додаткових доказів.
В судовому засіданні призначеному на 27.02.2018 року, представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та у письмових поясненнях до адміністративного позову, просив суд задовольнити позов у повному обсязі, оскільки господарські операції були реально вчиненні та використанні в межах господарської діяльності.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмові заперечення, що містяться в матеріалах справи, у звязку з чим у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на порушення оформлення первинних документів та отриману податкову інформацію.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську Міжрегіонального ГУ ДФС згідно п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями та на підставі наказу № 230 від 27.05.2016 року було проведено позапланову виїзну перевірку Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2014 року по 30.05.2016 року.
Згідно висновків ОСОБА_2, перевіркою встановлено наступні порушення:
- п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік у сумі 81 844,97 грн.;
- п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 90 938,85 грн., в тому числі:
- за липень 2014 року 15 244,00 грн.;
- за серпень 2014 року 22 707,96 грн.;
- за вересень 2014 року 1 099,00 грн.;
- за листопад 2014 року 51 887,86 грн.
11 липня 2016 року відповідачем було розглянуто заперечення УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області на ОСОБА_2 перевірки та зазначено, що висновки зроблені в ОСОБА_2 перевірки є правомірними.
За результатами перевірки, відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 12.07.2016 року: № НОМЕР_1, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на суму 102 306,21 грн. та № НОМЕР_2 у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 113 673,75 грн.
Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Так, встановлено, що між УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області (Замовник) та ПП «Союзтех-Сервіс» (Виконавець) було укладено договір на обслуговування оргтехніки № 03/05-10/868-2010 від 23.05.2010 року.
У відповідності до умов зазначеного договору Виконавець виконує роботи з профілактики, обслуговування, налаштування і підтримання в робочому стані оргтехніки Замовника.
Замовник сплачує виконані роботи у відповідності з виставленими Виконавцем рахунками.
Також, між УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області (Покупець) та ПП «Союзтех-Сервіс» (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу та № 1050714 від 28.07.2014 року.
Згідно умов договору купівлі-продажу Продавець зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти у свою власність та оплатити товар в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в Додатках до цього Договору, які підписуються та скріпляються печатками обох Сторін та є невідємною частиною цього Договору.
На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано такі первинні бухгалтерські документи:
- видаткові накладні № ВН-58 від 28.07.2014 року, № ВН-89 від 21.11.2014 року, № ВН-90 від 21.11.2014 року, № ВН-91 від 21.11.2014 року, № ВН-92 від 21.11.2014 року, № ВН-93 від 21.11.2014 року, № ВН-94 від 21.11.2014 року;
- прибуткові накладні: № 00-0000311 від 31.07.2014 року, № 00-0000312 від 31.07.2014 року, № 202-000411 від 31.07.2014 року, № 00-0000394 від 30.09.2014 року, № 00-0000552 від 06.11.2014 року, № 00-0000544 від 28.11.2014 року, № 202-000707 від 28.11.2014 року;
- податкові накладні: № 101 від 28.07.2014 року, № 107 від 31.07.2014 року, № 125 від 30.09.2014 року, № 173 від 06.11.2014 року, № 162 від 21.11.2014 року, № 163 від 21.11.2014 року, № 164 від 21.11.2014 року, № 165 від 21.11.2014 року, № 166 від 21.11.2014 року, № 167 від 21.11.2014 року, № 169 від 28.11.2014 року;
- платіжні доручення: № 2627 від 28.07.2014 року на суму 720,00 грн., № 3504 від 17.09.2014 року на суму 6 216,00 грн., № 4107 від 27.10.2014 року на суму 6 594,00 грн., № 4256 від 06.11.2014 року на суму 540,00 грн., № 4561 від 27.11.2014 року на суму 624,00 грн., № 4561 від 24.11.2014 року на суму 156,00 грн., № 4536 від 21.11.2014 року на суму 768,00 грн., № 4939 від 16.12.2014 року на суму 5 736,00 грн.
Також, встановлено, що між УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області (Замовник) та ТОВ «АРКОМ-ДНІПРО» (Виконавець) укладено договір поставки № 5661 від 15.04.2014 року.
Згідно умов договору поставки Виконавець зобовязується у 2014 році поставити Замовникові за його заявкою товар (пристрої та прилади пожежної та охоронної сигналізації), асортимент товару визначається в Специфікації (Додаток № 1 до Договору) далі товар, а Замовник прийняти і оплатити отриманий товар.
22 серпня 2014 року між УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області (Замовник) та ТОВ «АРКОМ-ДНІПРО» (Виконавець) укладено договір поставки № 5665.
Відповідно до умов вказаного договору поставки Виконавець зобовязується у 2014 році поставити Замовникові за його заявкою товар (пристрої та прилади пожежної та охоронної сигналізації), асортимент товару визначається в Специфікації (Додаток № 1 до Договору) далі товар, а Замовник прийняти і оплатити отриманий товар.
На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано такі первинні бухгалтерські документи: платіжні доручення, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури, рапорти, акти прийому системи охоронної та тривожної сигналізації в експлуатацію (т. 1 а.с. 118-251, т. 2 а.с. 1-243, т. 3 а.с. 71-159, 165-178, 181-202, 210-219, т. 5 а.с. 53-250, т. 6 а.с. 1-88, 89-250, т. 7 а.с. 1-13).
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).
Так, згідно з положенням пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено: витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.
Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.
Позивач та його контрагенти на момент складання податкових накладних, зазначених в ОСОБА_2 перевірки, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п. 2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.
Із змісту статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Судовим оглядом встановлено, що первинні бухгалтерські документи УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області в повній мірі відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Разом з тим, судом також встановлено, що всі податкові накладні постачальників за спірними операціями заповнені у відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.
Контролюючий орган в акті перевірки стверджує, що позивачем при проведені перевірки не надано ТТН, що унеможливлює встановлення факту передачі товарів від продавця до покупця, у т.ч. і у зв'язку з відсутністю документів, що засвідчують транспортування товару, та в цілому свідчить про безтоварність операцій.
Проте, суд зазначає, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу матеріальних цінностей та не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку валових витрат та податкового кредиту.
При цьому, факт здійснення поставок фіксується шляхом оформлення видаткових накладних, які були відображені в бухгалтерському та податковому обліку.
Окрім того, контролюючий орган в акті перевірки посилається на те, що в ході перевірки позивачем не надано сертифікатів якості (відповідності) товару.
Відповідно до пп. 20.1.8 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, під час проведення перевірок вивчати та перевіряти первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову, статистичну звітність, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Тобто, документи, які засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості і т.н.) - документи, які за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів платнику податку, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.
Також, суд зазначає, що відсутність у контрагентів позивача достатньої кількості трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності не є підставою для визнання господарської операції нереальною. Чинним законодавством не передбачено необхідної кількості трудових ресурсів, складських та виробничих приміщень для виконання того чи іншого виду діяльності. При цьому підприємство може залучати необхідні трудові ресурси на підставі цивільно-правових договорів.
Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.
Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.
Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.
Крім того, щодо отриманої податкової інформації слід зазначити, що позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту, про що також зазначено в рішенні Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10.
Суд звертає увагу, що у позивача на час проведення перевірки були всі первинні документи, які підписані усіма сторонами та уповноваженими особами, всі контрагенти на час здійснення операцій перебували на обліку в податкових органах та не припинені, мають усі необхідні реквізити відповідно до ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність підприємств. Факт підтвердження належними первинними бухгалтерськими документами фактичного виконання договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, вказує на фактичне підтвердження наявності у позивача підстав для віднесення суми сплаченого останнім ПДВ до податкового кредиту та витрат.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилок та недоліків у їх оформленні не є підставою беззаперечною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
За таких обставин, відповідачем не надано належних доказів, що фінансово-господарські операції між УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області та ПП «Союзтех-сервіс», ТОВ «АРКОМ-ДНІПРО» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, отримані позивачем товари та послуги були використані в межах господарської діяльності позивача.
З огляду на вказане, слід дійти висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 12.07.2016 року прийняті відповідачем не обґрунтовано , а відповідно підлягають скасуванню.
Пунктом 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп. 62.1.2 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 71 Податкового кодексу України, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з приписами пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.
На підставі п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), у разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобовязаний його підписати. У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобовязаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
З огляду на зазначене, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 09.12.2014 року, 03.11.2015 року та 17.11.2015 року у справах №№ 21-511а14, 21-99а15 та 21-4133а15 відповідно.
З огляду на викладене, висновки відповідача, які викладені в ОСОБА_2 перевірки від 29.06.2016 року № 124/28-01-50-08596854 не впливають на права та обовязки позивача, оскільки самі по собі не змінюють майнового стану платника податків, а тому в задоволенні таких вимог слід відмовити.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області до Дніпропетровського управління офісу великих платників податків ДФС про визнання неправомірними висновків, та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 07 березня 2018 року.

Суддя ОСОБА_5