Справа № 826/421/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/421/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

представників позивача: Кузьмич Я.В., Сітко А.І.,

представника відповідача: Гончаревського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛ ГРУП» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, за апеляційною скаргою Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, -

У с т а н о в и в:

ТОВ «ТЛ ГРУП» звернулося у суд із позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, у якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 28 листопада 2016 року №100250003/2016/000069/2.

В обгрунтування вимог позовної заяви позивач посилається на те, що на підтвердження митної вартості товару ним було надано митному органу документи, які чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достатні дані, що піддаються обчисленню, які чітко підтверджують ціну товарів, що підлягає сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4,5 ст. 58 Митного кодексу України, однак відповідач дійшов до необґрунтованого висновку, що наявні підстави вважати, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей щодо митної вартості товарів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року позов задоволено повністю.

Рішення суду умотивовано тим, що твердження відповідача щодо не підтвердження позивачем митної вартості оцінюваних товарів з підстав не надання транспортних (перевізних) документів спростовуються матеріалами справи. Також, місцевий суд зазначив, що митницею не доведено правомірності рішення, прийнятого у зв'язку з невиконанням позивачем безпідставних вимог щодо витребування додаткових документів, оскільки відповідач не надав доказів того, що саме додатково витребувані документи є такими, що у своїй сукупності можуть спростовувати/чи впливати на митну вартість товару, а сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обгрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що постанова місцевого суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що при здійсненні порівняння з інформацією, яка міститься в мережі Інтернет щодо цін на ідентичні артикули встановлено, що в Україні зазначені товари продаються за цінами у 10 та більше разів дорожче, ніж заявлені рівні митної вартості. Також, відповідач посилається на те, що згідно з графою 15 митної декларації №100250003/2016/144422 країною відправлення є Сінгапур, а згідно з наданим при митному оформленні транспортного документа CMR від 24.11.2016 року №584856 відправлення товару здійснюється з міста Клайпеда (Литва). Окрім того, позивачем не надано митному органу відомостей щодо оплати товару на дату поставки, прас -листа виробника, висновок експертної організації щодо ціни товару, документи від третіх осіб, пов'язаних із договором та митну декларацію країни відправлення. Також, апелянт посилається на те, що виставлений комерційний інвойс від 27.09.2016 року завірений печаткою та підписом, які неможливо ідентифікувати з наданим контрактом, оскільки у контракті не наведено печатки та підпису уповноваженого представника (дистриб'ютора), а печатка та підпис, яка міститься на комерційному інвойсі не підлягає ідентифікації.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Колегією суддів установлено, що 28.11.2016 ТОВ «ТЛ Груп» до митного оформлення за митною декларацією №100250003/2016/144422 заявлений товар: фільтри забору повітря для двигунів внутрішнього згорання, фільтри повітряні салону автомобілів, фільтри для фільтрування палива чи мастил у двигунах внутрішнього згорання автомобілів, фільтри гідравлічних систем для автомобілів, визначені за першим методом.

Позивач визначив митну вартість товару із застосуванням першого методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною договору). В підтвердження митної вартості товару позивач надав митному органу наступні документи: дилерський контракт № ІN009 від 01.06.2014 ; додаткову угоду № 1 від 01.06.2016 до дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014; додаткову угоду від 01.06.2014 до дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014; додаткову угоду від 01.11.2016 №01/11 до дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014; міжнародну автомобільну накладну CMR №584856 від 24.11.2016; інвойс № IV/SS-T/2016-09/1712 від 27.09.2016; пакувальний лист № IV/SS-T/2016-09/1712 від 27.09.2016; договір про надання послуг митного брокера 28/14МБО від 16.07.2014 р.; декларацію про походження товару (інвойс) № IV/SS-T/2016-09/1712 від 27.09.2016.

За наслідками розгляду вказаних документів, Київською міською митницею ДФС повідомлено позивача електронним повідомленням про необхідність подати додаткові документи згідно з пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; для підтвердження витрат - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (п. ІІІ Правил, затверджених наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 №599) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листом від 28.11.2016 №83 позивачем надано митному органу копії видаткових накладних від 27.09.2016 №3965, від 28.09.2016 №3987, від 30.09.2016 №4035, від 04.10.2016 №4078, від 06.10.2016 №4119, прайс-лист, декларацію країни відправлення від 24.11.20116 №16LTLUB000EK0237F0 та повідомлено, що надати додаткові документи, крім наданих не вбачається за можливе.

Однак, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100250003/2016/000069/2 від 28.11.2016, яким відповідач відмовив позивачу у визнанні митної вартості товарів за першим (основним) методом у зв'язку з неподанням декларантом документів, які підтверджують митну вартість товарів (графа 33 оскаржуваного рішення).

Уважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI.

Згідно статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до положень статей 50, 52 цього Кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої приведеної норми орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною другою цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Кодексу у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно пунктів 2, 3 частини шостої статті 54 вказаного Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Положеннями частин десятої - дванадцятої статті 264 Митного кодексу України передбачено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною першою статті 55 цього Кодексу встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таке рішення контролюючого органу, згідно пункту 1 частини другої вказаної правової норми, має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

У статті 57 Кодексу закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно частини першої цієї статті, митна вартість визначається за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами частин другої - шостої статті 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 Митного кодексу України. Так, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норми свідчить на користь висновку, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться її розрахунок. Даний обов'язок декларанта кореспондується із повноваженнями контролюючого органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості. При цьому, цей орган має право витребувати додаткові документи у декларанта лише за умови, якщо вже надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, який імпортується, контролюючий орган зобов'язаний обґрунтувати та викласти у цьому рішенні факти й обставини, які свідчать про неналежне документальне підтвердження заявленої декларантом митної вартості, а також мотивувати необхідність застосування другорядного методу її визначення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, що надавались позивачем митному органу, колегія суддів доходить висновку, що такі у сукупності чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують митну вартість товарів за ціною договору.

Судом установлено, що між ТОВ «ТЛ ГРУП» та компанією «Пи Ти Селамат Семпурна ТБК» укладено дилерський контракт №IN009 від 01/06/2014 (далі - контракт), за умовами якого постачальник зобов'язується продати дилеру для розповсюдження на території України, а дилер зобов'язується прийняти й оплатити товари у відповідності з умовами даного контракту.

Відповідно до розділу 3 контракту товар поставляється дилеру партіями на умовах DAP (Incoterms 2010) до складу в Києві, Україна. Відправка товару може здійснюватися продавцем як із його складів, так і його партнерами, дистриб'юторами і постачальниками з їх складів. Доставка товару дилеру може здійснюватися через порт Литви - Клайпеда або інші порти на розгляд постачальника.

Згідно розділу 4 контракту ціна за одиницю товару визначається сторонами на договірній основі в доларах США і фіксується в інвойсі. Ціна включає в себе вартість навантаження, всі транспортні витрати, пов'язані з доставкою товару покупцю, вартістю упаковки, митних зборів, інших витрат постачальника по митній очистці товару для експорту, якщо такі будуть. Вартість тари, пакування, маркування, робіт, пов'язаних з упаковкою одиниці товару, згідно даного контракту включена у вартість за одиницю товару. Загальна сума контракту складає 2 мільйона доларів США.

Розділом 5 контаркту передбачено, що дилер зобов'язується здійснити оплату кожної партії товару, зазначеної в додатку до даного контракту - інвойсах, банківським переказом не пізніше 180 днів з дати поставки. Платіж може бути виконаний повністю або частково на умовах передоплати. Датою платежу рахується дата валютування, вказана в СВІФТ-підтвердженні.

Як зазначалося вище, обставини, якими відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій та рішень, в тому числі наявність законних підстав для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості задекларованих товарів, полягають у наявності розбіжностей даних у поданих до митного оформлення документах, а саме: при здійсненні порівняння з інформацією, яка міститься в мережі Інтернет щодо цін на ідентичні артикули встановлено, що в Україні зазначені товари продаються за цінами у 10 та більше разів дорожче, ніж заявлені рівні митної вартості; згідно з графою 15 митної декларації №100250003/2016/144422 країною відправлення є Сінгапур, а згідно з наданим при митному оформленні транспортного документа CMR від 24.11.2016 року №584856 відправлення товару здійснюється з міста Клайпеда (Литва); позивачем не надано митному органу відомостей щодо оплати товару на дату поставки, прас - листа виробника, висновок експертної організації щодо ціни товару, документи від третіх осіб, пов'язаних із договором та митну декларацію країни відправлення.

Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, часткової або повної передоплати товару, придбаного згідно дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014 та інвойсу №IV/SS-T/2016-09/1712 від 27.09.2016 року, не було, отже, оскільки умовами договору передбачена відстрочка оплати товару на 180 днів з дати поставки, то на момент митного оформлення товару у позивача були відсутні докази оплати такого товару.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару якщо рахунок сплачено. Тобто, законодавець чітко визначив, що платіжний документ надається лише за умови оплати товару, що свідчить про безпідставність твердження відповідача щодо неможливості позивачем надати: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Щодо покликань митного органу на те, що згідно з графою 15 митної декларації №100250003/2016/144422 країною відправлення є Сінгапур, а згідно з наданим при митному оформленні транспортного документа CMR від 24.11.2016 року №584856 відправлення товару здійснюється з міста Клайпеда (Литва), що потребувало уточнення маршруту транспортування з метою виключення впливу на величину складових митної вартості оцінюваних товарів, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно умов дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014 товар поставляється дилеру партіями на умовах DAP (Incoterms 2010) до складу в Києві, Україна. Відправка товару може здійснюватись продавцем як із його складів, так і його партнерами, дистриб'юторами і постачальниками з їх складів. Доставка товару дилеру може здійснюватися через порт Литви - Клайпеда або інші порти на розгляд постачальника.

Отже, обов'язок по відправці товару покладається саме на продавця, який самостійно визначає маршрут відправлення товару до місця призначення. Крім того, умовами даного контракту передбачена також можливість відправлення вантажу не лише зі складів продавця, але і зі складів партнерів, дистриб'юторів і постачальників продавця. Отже, відправка товару дистриб'ютором з порту Литви - Клайпеда не суперечить умовам дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014.

Щодо посилань апелянта на відсутність у прайс-листі необхідної інформації стосовно опису товару, умов поставки та платежу, а також те, що наданий прайс - лист виданий не виробником, а дистриб'ютором, суд зауважує таке.

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, прайс-лист не є документом, який обов'язково подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців та має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару. Чинне законодавство не встановлює будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись контрагентами у довільній формі та на власний розсуд.

Окрім того, судова колегія ураховує, згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Тобто, Митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться у ЄАІС Держмитслужби України, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Та обставина, що у ЄАІС Держмитслужби України є інформація про те, що товар, який задекларовано однією особою, іншими особами задекларований та розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яку було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; умов поставки, комерційних умов, тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 року у справі №810/2269/14.

Разом з тим, митним органом було скореговано митну вартість товару із застосуванням резервного методу та таке рішення ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях: митне оформлення за декларацією від 26.05.2016 року №100250003/2016/136104. Однак, митним органом не зазначено докладної інформації, яка ним використовувалась, а саме: що саме за ціна була протипоставлена задекларованої позивачем, вартість якого саме товару бралася за основу, метод визначення митної вартості, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, комерційні умови поставки, тощо.

Окрім того, під час розгляду справи в апеляційному суді позивачем надано лист (відповідь на його запит), згідно із яким станом на 14 березня 2018 року у ТОВ «ТЛ Груп» наявний борг перед продавцем на загальну суму $ 57, 203.18 згідно дилерського контракту №IN009 від 01.06.2014 року за поставкою №IV/SS-Т/2016-09/1712.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів прийнято відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя Н.П. Бужак
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 10 квітня 2018 року.)