Справа № 686/22625/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

27 березня 2018 року
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 (далі - третя особа, апелянт) залишено без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2017 - без змін.
Приймаючи вказане рішення апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, які зводяться до того, що оскільки правовідносини врегульовані судовим рішенням №686/118/17 від 27.01.2017, щодо врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішені до моменту внесення змін в законодавство, а після внесення даних змін матеріальна допомога не враховується для визначення розміру довічного грошового утримання то постанова відповідача про притягнення позивача до відповідальності за невиконання судового рішення є протиправною (тобто судове рішення виконане в повному обсязі).
Не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, і тому, відповідно до частини 3 статті 34 КАС України, вважаю за доцільне письмово викласти свою окрему думку з таких мотивів.
Згідно матеріалів справи, 27.01.2017 постановою Хмельницького міськрайонного суду позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, викладеному у вигляді протоколу, №7836 від 22.09.2016 щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків грошового утримання судді, що становить 23 318 гривень 90 копійок.
Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 17.09.2016.
Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.
18.09.2017 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Хмельницькій області Секрети О.М. за невиконання даного судового рішення на управління Пенсійного Фонду України у м. Хмельницькому було накладено штраф в розмірі 5100 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення Хмельницький міськрайонний суд встановив, що позивач здійснив перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення з розрахунку 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що підтверджується відповідним розпорядженням за №891470 від 14.04.2017.
Не погоджуюся з такими висновками суду першої інстанції за таких мотивів.
Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.
Частиною 1 ст. 370 КАС України вказано, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно висновків Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").
"Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі "Ганс-Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").
У даному випадку легітимні сподівання позивача на перерахунок пенсії встановлені остаточним судовим рішенням, тобто вони є конкретними. Таким чином на них поширюється режим "існуючого майна".
Пунктом 54 рішення ЄСПЛ від 15.01.2010 "Іванов проти України" встановлено, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення від 27.07.2004 у справі "Ромашов проти України", від 11.01.2005 у справі "Дубенко проти України", від 07.12.2006 "Козачек проти України").
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади ("рішення у справі від 26.04.2005 "Сокору проти України", від 19.02.2009 у справі "Крищук проти України").
Слід також враховувати законодавчо закріплений спеціальний статус апелянта, як судді у відставці.
Відповідно до п. 1, 9 ст. 129, ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є рівність: усіх учасників судового процесу перед законом і судом; обов'язковість судового рішення. Судове рішення є обов'язковим до виконання.
Відповідно до п.2.2 Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 встановлено, що гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48,52 розділу ІІІ, ст. 117 розділу VII, розділах ІХ, Х Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015, зі змісту яких вбачається , що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Таким чином, посилання управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому на рішення ЄСПЛ "Великоди проти України", відповідно до якого судове рішення не може бути гарантією проти змін у законодавстві у майбутньому, є безпідставним, оскільки не може бути застосовано щодо гарантій незалежності судді, якою в даному випадку є щомісячне довічне грошове утримання судді.
Слід також вказати на необґрунтованість посилань позивача на те, що відбулися зміни в законодавчому врегулюванні питання, щодо врахування матеріальної допомоги при визначені розміру щомісячного довічного грошового утримання, оскільки правове регулювання цього питання яке існувало на момент призначення апелянту щомісячного грошового утримання в подальшому не змінилося. Тобто фактично позивач не погоджується із врахуванням матеріальної допомоги при визначені розміру щомісячного довічного грошового утримання, однак дана обставина встановлена судовим рішенням і не входить до предмету доказування в даній справі.
На підставі викладеного, вважаю, що висновки колегії суддів та суду І інстанції про те, що позивач виконав рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.01.2017 згідно вимог законодавства, а тому постанова про накладення штрафу від 02.11.2017 прийнята без врахування норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, є помилковими.
Таким чином вважаю, що колегія суддів дійшла до помилкового висновку про залишення в силі постанови Хмельницького міськрайонного суду від 12.12.2017.
Суддя Р. В. Ватаманюк