Справа № 826/8150/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

02 квітня 2018 року 12:51 № 826/8150/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., за участю секретаря судових засідань Огнивого Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

за участю:

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Кузьменко Л.Є.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 02 квітня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в якій просить суд:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни протиправними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем необґрунтовано відмовлено у встановленні статусу та видачі відповідного посвідчення інваліда війни ОСОБА_2. Позивач зазначає, що видана йому довідка Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації є достатнім підтвердженням його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони. Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що позивач є особою, яка у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян» має лише статус постраждалої в мирний час особи внаслідок Чорнобильської катастрофи і не може бути віднесений до осіб, які дійсно належать до учасників війни.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 10.05.1986 по 13.06.1986, тимчасово, за трудовим договором працював у колгоспі імені Леніна с. Горностайпіль, в якості водія. В цей період, позивач направлявся на виконання робіт по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС від колгоспу імені Леніна с. Горностайпіль, що підтверджується копією довідки сільськогосподарського кооперативу «Мрія» с. Горностайпіль №10, виданої 10.05.2013, а також копією маршрутного листа №697041.

Внаслідок виконуваних робіт позивач отримав захворювання, а в подальшому інвалідність, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до посвідчення від 17.05.1995 серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, І категорії (продовжено згідно вкладки від 23.07.1999 №054470 безстроково).

Відповідно до довідки МСЕК від 18.06.1999 серія КИО-1 №099883 встановлено ступінь втрати працездатності 80% у зв'язку з профзахворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлено ІІ-ю групу інвалідності довічно.

З огляду на вищезазначене, 25.05.2017 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про визнання інвалідом війни та видачі йому посвідчення відповідного зразка.

Проте, листом від 08.06.17 №01-08/4545 Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації відмовило позивачу у визнанні відповідного статусу та видачі посвідчення, посилаючись на відсутність документальних підтверджень залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Позивач вважає таку відмову Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни неправомірною та просить суд визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати останнього встановити статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни ОСОБА_2.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 зазначеного Закону, до інвалідів війни належать також інваліди з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Позивач зазначає, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, має посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І-ї категорії, а також зазначив що був залучений до складу невоєнізованого формування Цивільної оборони, має інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, тому відповідно до пункту 9 частини другої 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання статусу "Інвалід війни".

Розом з тим, позивач зазначає, що наданих ним документів для встановлення статусу та отримання посвідчення інваліда війни, зокрема, довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської облдержадміністрації від 31.05.13 №01-04/969/382, достатньо.

Однак, відповідачем цей факт заперечується з підстав того, що, на його думку, позивач є особою, яка має лише статус постраждалої в мирний час особи, внаслідок Чорнобильської катастрофи і не може бути віднесений до осіб, які дійсно належать до учасників війни, а тому в позивача відсутні правові підстави для визначення статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд не погоджується з твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Так, позивачем надано до суду копію маршрутного листа №607041, згідно з яким позивач 10.05.1986 перебував на ЧАЕС, в якості водія. Містяться в матеріалах справи і дорожні листи щодо перебування позивача у Чорнобилю 08.06.1986, 09.06.1986, 10.06.1986, 13.06.1986, тощо.

Також позивачем надано довідки сільськогосподарського кооперативу «Мрія» с. Горностайпіль №10, виданої 10.05.2013, згідно з якою він направлявся на виконання робіт по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС від колгоспу імені Леніна с. Горностайпіль.

Відповідно до пункту 25 частини четвертої Положення "Про невоєнізовані формування цивільної оборони і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами", введене в дію Наказом начальника Цивільної оборони СРСР - замісником Міністра оборони СРСР від 06.06.75 №90, до складу формувань зараховуються в обов'язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років та жінки від 16 до 55 років, за виключенням військовозобов'язаних, що мають мобілізаційні розпорядження, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дитину до 8-річного віку, а також жінок з середньою та вищою медичною освітою, які мають дітей до 2-річного віку.

Невоєнізовані формування Цивільної оборони, які можуть використовуватись у мирний час для боротьби з масовими лісними пожежами, ліквідації наслідків стихійних лих, великих аварій та катастроф, комплектуються особовим шляхом залучення до цих формувань в обов'язковому порядку робітників, службовців та колгоспників.

Наданою суду інформаційною довідкою Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 31.05.2013 №01-04/969/382, з посиланням на чинне станом на 1986 рік законодавство, підтверджено залучення ОСОБА_2 до виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони.

Таким чином, приймати участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач міг лише у складі Цивільної оборони незалежно від того, чи наявний конкретний перелік осіб, у якому зазначено позивача.

Факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під сумнів не ставиться, оскільки ці обставини досліджувалися під час надання позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, І категорії (посвідчення від 17.05.1995 серії НОМЕР_1) та встановлення ступеня втрати працездатності (довідка МСЕК від 18.06.1999 серія КИО-1 №099883).

Також, маршрутний лист №697041 підтверджує зайнятість позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на вищевказане та наданні докази, суд дійшов до висновку про їх достатність для підтвердження факту участі позивача у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування Цивільної оборони.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на роз'яснення Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 14.08.2006 №04-9492/281, оскільки таке роз'яснення містить обмеження, не передбачені безпосередньо Законом, для надання статусу інваліда війни.

Крім того, листи, роз'яснення центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами або актами індивідуальної дії, що створюють права та обов'язки, в тому числі, для відповідача при виконанні ним покладених на нього повноважень, і їх застосування суперечить принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Також, суд ставиться критично до посилань відповідача на лист Поліського районного трудового архіву від 25.10.2017 №124, де зазначено, що документи колгоспу імені Леніна с. Горностайпіль Іванківського району, на зберігання до Трудового архіву не надходили, оскільки це не заперечує той факт, що такі документи існують, про що також свідчить надана позивачем довідка сільськогосподарського кооперативу «Мрія» с. Горностайпіль №10, виданої 10.05.2013, яка вказує на те, що ОСОБА_2 з 10.05.1986 по 13.06.1986 працював водієм у колгоспі імені Леніна с. Горностайпіль та в цей період направлявся на виконання робіт по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС від колгоспу імені Леніна с. Горностайпіль.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач відповідає вимогам, встановленим пунктом 9 частини другої статті 7 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що дає право на отримання посвідчення інваліда війни, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Судом встановлено, що оскаржувана відмова у наданні посвідчення інваліда війни є необґрунтованою, тому не відповідає вказаним вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно приписів пункту 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.94 №302, "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Враховуючи, що позивачем надано всі необхідні документи для отримання посвідчення інваліда війни у відповідності до пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 05.04.2018.