Справа № 310/7927/17(2-а/310/260/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2018 року справа № 310/7927/17(2-а/310/260/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року у справі № 310/7927/17 (2-а/310/260/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання відновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року;

- зобов'язати відповідача виплатити заборгованість по пенсії з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання відновити виплату пенсії, - задоволено.

Визнано протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

Зобов'язано Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

Стягнуто з Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь держави витрати на сплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок гривень) 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно інформації управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про прийняття рішення № 154 від 21.02.2017 року про скасування довідок на основі інформації щодо перетинання кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 21.12.2016 року, довідку ОСОБА_1 від 26.12.2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, скасовано 21.02.2017 року на підставі п. 3ч.1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», докази оскарження останньої відсутні. При цьому з огляду на подання нової довідки від 09.03.2017 року № /20749 було прийнято рішення комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 19.05.2017 року № 47, зокрема про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з посиланням на п. 18 постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365, тобто через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № 30761.

Відповідно до довідки від 26 грудня 2014 року № ОСОБА_1 було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Бердянська Запорізької області.

Позивач перебуває на обліку в Бердянському ОУПФУ в Запорізькій області.

Встановлено, що виплата пенсії позивачу була припинена в зв'язку з відсутністю внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 154 від 21 лютого 2017 року.

Відповідно до довідки від 09.03.2017 року № /20749 ОСОБА_1 було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Бердянська Запорізької області.

09.03.2017 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії.

Відповідно до рішення комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 19.05.2017 року № 47, зокрема ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з посиланням на п. 18 постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365, тобто через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

15.09.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення невиплачених сум пенсії з 01.03.2017 року по 01.09.2017 року.

Листом від 25.09.2017 року № 222/К-4 пенсійний орган повідомив позивача про те, що останньому було поновлено пенсію з 01.09.2017 року у відповідності до приписів чинного законодавства.

Визнання протиправними дії пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії за період з 01.03.2017 року по 01.09.2017 року та зобов'язання виплатити заборгованість з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених законом, а саме статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для припинення позивачу пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону № 1058 визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до норм Закону № 1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону № 1058.

Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на неправомірність таких дій відповідача, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання заявника апеляційної скарги на постанову КМУ від 08.06.2016 року № 365 є безпідставним, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом № 1058.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що пенсійним органом ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано рішення, на підставі якого було припинено позивачу виплату пенсії, всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, як і не надано рішення органу соціального захисту населення про скасування довідки позивача, що додатково свідчить про неправомірність припинення відповідних виплат позивачу.

Більш того, відповідачем до суду апеляційної інстанції подавалось клопотання про відкладення розгляду справи для врегулювання спору шляхом примирення сторін, яке мотивоване тим, що згідно протоколу від 22.02.2018 року та розпоряджень № 803291 від 21.02.2018 року ОСОБА_1 нараховано та направлено для здійснення виплат суму заборгованості з виплати пенсії за період з березня 2017 року по серпень 2017 року на загальну суму 25 635, 78 грн., яку останній має отримати 19.03.2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року вказане клопотання задоволено та зобов'язано відповідача надати до суду відомості щодо здійснення виплат ОСОБА_1 сум заборгованості.

26.03.2018 року до суду апеляційної інстанції надійшла довідка від 23.03.2018 року про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2017 року по 31.03.2018 року, з якої вбачається виплата сум у розмірі 25 635, 78 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вказана довідка додатково підтверджує правомірність винесеної постанови судом першої інстанції, оскільки відповідачем фактично добровільно виконано рішення суду першої інстанції. При цьому в разі повного виконання оскаржуваного рішення, останнє виключає виконання останнього в примусовому порядку відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, вказані обставини не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду чи закриття провадження у справі, адже пенсійним органом не надано жодних відомостей від позивача про наявність факту примирення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки не мають правового значення для правильного вирішення справи.

В той же час, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не врахував того, що якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, станом на дату винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції органи Пенсійного фонду України були звільнені від сплати судового збору у відповідності до приписів п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до матеріалів адміністратативної справи позивач судовий збір за адміністративного позову не сплачував, у зв'язку з чим колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для віднесення судових витрат за рахунок Державного бюджету України, а тому постанова суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині питання щодо розподілу судових витрат з прийняттям нової постанови в цій частині, в решті постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст.315, ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задовольнити частково.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року у справі № 310/7927/17 (2-а/310/260/17) в частині стягнення з Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Держави витрати на сплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок гривень) 00 копійок - скасувати та прийняти нову в цій частині.

Судові витрати по справі № 310/7927/17 (2-а/310/260/17) віднести за рахунок Державного бюджету України.

В решті постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року у справі № 310/7927/17 (2-а/310/260/17) - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає у відповідності до приписів п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанову підписано складом суду 28 березня 2018 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко