Справа № 826/11545/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючий суддя Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Подільської районної у місті Києві державної адміністрації Мирополець Тетяни Дмитрівни, треті особи: Подільська районна у місті Києві державна адміністрація, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Подільської районної в місті Києві державної адміністрації Мирополець Тетяни Дмитрівни, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Подільської районної в м. Києві Державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр», в якому просить:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Мирополець Тетяни Дмитрівни, які полягають у проведенні 25.11.2014 року реєстраційної дії № 1001011 «Внесення змін відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах»;

- зобов'язати державного реєстратора скасувати реєстраційну дію "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис № 1001011 від 25.11.2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом у вересні 2017 року відбулось поза межами шестимісячного строку, установленого процесуальним законом.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Перш за все, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (чинній на час звернення до суду), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем оскаржуються дії державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які полягають у проведенні 25.11.2014 року реєстраційної дії № 1001011 «Внесення змін відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах».

В апеляційній скарзі та під час судового засідання позивач наголошувала, що про порушене право у формі реєстраційної дії від 25.11.2014 року № 1001011 вона дізналась лише 29.07.2017, під час отримання копій документів, що містяться в реєстраційній справі ТОВ «Сервіс-Центр».

Однак, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/25157/15 за позовом ТОВ «Світ-Сервіс» до ТОВ «Сервіс-Центр» про скасування протоколу №37 від 28.05.2014 (рішення про звільнення ОСОБА_2 з посади Генерального Директора, на підставі якого і було вчинено спірну реєстраційну дію).

Зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 вбачається, що ОСОБА_2 була залучена до участі у справі № 910/25157/15, як третя особа, а представник Позивача у вказаній справі діяв на підставі довіреності, що була підписана ОСОБА_2

Відповідно до п.8 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 про порушення провадження у справі №910/25157/15, зобов'язано відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві надати суду реєстраційну справу ТОВ «Сервіс-Центр».

Отримання Господарським судом міста Києва вказаної реєстраційної справи 08.10.2015 підтверджується відтиском штампу канцелярії суду на супровідному листі від 05.10.2015 №5-20-1/334, копія якого долучена третьою особою 2 до матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що даний доказ є свідченням того, що станом на жовтень 2015 позивач мала змогу ознайомитись з матеріалами господарської справи №910/25157/15, а отже, могла достовірно знати про порушення свого права у формі реєстраційної дії від 25.11.2014 року № 1001011.

Так, у силу положень ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову та прийняття оскаржуваної ухвали), порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» про порушення прав, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову та прийняття оскаржуваної ухвали), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну.

Зокрема, у п. 74 рішення у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У п. 66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» Європейський суд вказав, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність строків судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Враховуючи те, що про порушене право позивач мала бути обізнана в 2015 році, однак лише в вересні 2017 позивач реалізував своє право на судовий захист в рамках даної справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено граничний строк звернення до суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийнято вірне рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки позивачем порушено строки звернення до суду.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана ухвала прийнята відповідно до норм процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено « 10» квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма