Справа № 810/1159/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 березня 2018 року м. Київ № 810/1159/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Копилівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, Копилівської сільської ради, у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення сесії Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області №225-21-VII від 30.06.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1762 гривень.

У позовній заяві позивачем заявлено вимогу немайнового характеру, за яку належало сплатити 704,80 грн. судового збору.

У якості доказу про сплату судового збору позивачем до позовної заяви долучено сформовану технічними засобами квитанцію без номера і дати.

При цьому, роздрукований технічними засобами примірник такої квитанції не містить відомостей чи будь-яких відміток, які б свідчили про опрацювання квитанції відділенням банку або іншою установою, правомочною здійснювати зарахування коштів на рахунки інших осіб (поштою тощо).

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Беручи до уваги відсутність у долученій до позову квитанції будь-яких реквізитів, з'ясувати факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України не видається можливим.

Відповідно до частини 10 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

Таким чином, позивачеві слід надати докази про сплату судового збору у вигляді платіжного документу, що містить відмітку установи банку про виконання переказу коштів на відповідні рахунки державного бюджету, або ж надати докази зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за квитанцією, долученою до позову.

Частиною 1 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У якості відповідачів позивач у позові визначив ОСОБА_2 та Копилівську сільську раду.

При цьому, позовна заява містить вимоги, які звернуті лише до Копилівської сільської ради.

Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до частини 3 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що громадяни України можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, адміністративний позов, поданий фізичною особою, взагалі не може бути звернутий до іншої фізичної особи.

Суд зазначає, що у випадку, коли рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки інших осіб, такі особи приймають участь у справі у якості третіх осіб, правовий статус яких визначений у статтях 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України.

У контексті викладеного, суд також зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних та юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є рішення Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області №225-21-VII від 30.06.2017, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність.

При цьому, позовна заява не містить відомостей про завершення ОСОБА_2 процедури отримання безоплатно у власність земельної ділянки, вказаної в оспорюваному рішенні.

Суд звертає увагу, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась як Верховним Судом України (постанова від 11.11.2014 у справі №21-493а14, постанова від 24.02.2015 у справі №21-34а15 та постанова від 13.09.2017 у справі №21-2465а16), так і підтримана Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №2а-3100/11/2170 (К/9901/4856/18).

Тобто у випадку, якщо ОСОБА_2 на підставі оспорюваного рішення отримала у власність земельну ділянку, спір щодо правомірності її виділення у власність має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом надання безпосередньо до канцелярії суду:

- уточненої позовної заяви з приведенням суб'єктного складу сторін у відповідність до вимог процесуального законодавства (шляхом зміни статусу ОСОБА_2 з відповідача на третю особу);

- оригіналу документу про сплату судового збору за подання позовної заяви, що має немайновий характер, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, за належними реквізитами та у розмірі, визначеному статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, або доказів зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за квитанцією, долученою до позову.

З урахуванням положень частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, уточнену позовну заяву слід надати у кількості, що відповідає кількості учасників у справі.

Інформація щодо реквізитів сплати судового збору за подання позовних заяв до Київського окружного адміністративного суду є загальнодоступною, оприлюднена на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за інтернет-адресою «adm.ko.court. gov.ua/sud1070//tax», а також розміщена на інформаційних стендах Київського окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Копилівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, - залишити без руху.

2. Позивачеві у десятиденний строк з дня одержання ухвали усунути наведені у ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

3. Роз'яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала про набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.