Справа № 664/180/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2018 року

Київ

справа №664/180/16-а

провадження №К/9901/8694/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М.І.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу № 664/180/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Козачелагерської сільської ради, ОСОБА_3 про скасування рішення про дострокове припинення повноважень секретаря ради та виконавчого комітету ради, скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Козачелагерської сільської ради на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду прийняту 30 серпня 2016 рокуу складі колегії суддів: головуючого - Жука С.І., суддів: Потоапчука В.О., Семенюка Г.В.,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 (далі також - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення V позачергової сесії сьомого скликання Козачелагерської сільської ради від 25 грудня 2015 року за № 51 про дострокове припинення повноважень секретаря Козачелагерської сільської ради та секретаря виконавчого комітету;

- визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Козачелагерської сільської ради ОСОБА_4 від 25 грудня 2015 року за № 83-к та від 02 лютого 2016 року за № 15 «Про зміни до розпорядження № 83-к від 25 грудня 2015 року»;

- поновитиОСОБА_2. на посаді секретаря Козачелагерської сільської ради та секретаря виконавчого комітету з 25 грудня 2015 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2015 року, та моральну шкоду в сумі 20000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням позачергової ІІІ сесії Козачелагерської сільської ради від 10 грудня 2015 року вона була обрана секретарем Козачелагерської сільської ради та секретарем виконавчого комітету Козачелагерської сільської ради. Того ж дня головою сільської ради ОСОБА_4 винесено розпорядження №80-к «Про прийняття на роботу», яким її зобов'язано приступити до виконання обов'язків секретаря сільської ради та виконкому із посадовим окладом згідно штатного розпису. До її трудової книжки внесено відповідний запис.

21 грудня 2015 року вона подала заяву про дострокове припинення її повноважень, як секретаря сільської ради та виконкому з підстав того, що сільський голова створив для неї неналежні та неможливі умови для роботи, видавав в усному порядку незаконні накази. Зокрема голова заборонив їй реєструвати всю вхідну кореспонденцію без попереднього розсортування, на неї було покладено матеріальну відповідальність та під тиском комісії зобов'язано підписати договір та акт приймання- передачі товарно-матеріальних цінностей; при розгляді її кандидатури на посаду секретаря їй обіцяли ввести штатну одиницю секретаря друкарки, чого не зробили і їй заборонили фактично використовувати допомогу фахівців, хоча її попередники такою допомогою користувалися. Голова здійснював відносно неї моральний тис, зокрема опломбував її кабінет, і вона не могла потрапити на своє робоче місце. Після того як вона проголосувала проти надання сільському голові премії, проти неї ополчилися працівники сільради. Крім того, вона повела боротьбу з палінням у приміщення сільської ради, зокрема у котельні, за стіною якої знаходиться архів ради. Все це у сукупності призвело до того, що вона 21 грудня 2015 року фактично під тиском змушена була написати заяву про припинення своїх повноважень як секретаря сільради достроково. В подальшому вона готувала питання на сесію на 25 грудня 2015 року, але питання за її заявою до порядку денного не вбуло включено. 25 грудня 2015 року вона відчула себе погано на робочому місці, і о 10-й годині пішла до лікарні, того ж дня була госпіталізована в дільничну лікарню. Через депутата ОСОБА_5 передала письмове звернення до депутатів, яка їх не повідомила, що вона перебуває на лікарняному. Після цього була переведена до КЗ «Цюрупинська ЦРЛ», а в подальшому через нервовий зрив продовжила лікування у ХОПЛ по 23 лютого 2016 року.

Депутати і голова сільради знали, що позивач перебувала в лікарні, але за її відсутності розглянули заяву про дострокове припинення повноважень секретаря сільради по суті і заяву задовольнили. Чергова сесія сільради була призначена на 11 січня 2016 року, на її засідання вона передала два лікарняні листи, які голова сільради відмовився прийняти до оплати.Секретарем сільради та виконкому було обрано ОСОБА_6

Позивач з цим не погоджується, оскільки вважає, що її права, передбачені статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) були порушені, і питання про дострокове припинення повноважень сесією розглянуто до закінчення двотижневого терміну після подачі нею заяви, в заяві не було вказано строк, з якого вона просить припинити її повноваження, а також в цей час вона перебувала на лікарняному, тому її теж не мали права звільнити. Зазначені обставини більшістю депутатів та сільським головою при прийнятті рішення були проігноровані.

В подальшому, оскільки її було незаконно звільнено з посади та не оплачено лікарняні листи, їй спричинено моральну шкоду, тому вона просить стягнути з Козачелагерської сільської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у зв'язку з незаконним звільненням та з тим, що фактично протиправні дії сільського голови призвели до нервового зриву і різкого погіршання стану її здоров'я, яку вона оцінила в 20 000 гривень, поновити її на займаній посаді, а рішення сесії про дострокове припинення її повноважень визнати протиправним та скасувати, як і розпорядження сільського голови, прийнятого на підставі оскаржуваного рішення сесії.

Цюрупинський районний суд Херсонської області постановою від 8 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовив повністю.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 30 серпня 2016 року, постанову Цюрупинського районного суду Херсонської областівід 8 червня 2016 року скасував, прийняв нову, якою позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення V позачергової сесії сьомого скликання Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області від 25 грудня 2015 року № 51.

Поновив ОСОБА_2 на посаді секретаря Козачелагерської сільської ради VII скликання, секретаря виконавчого комітету Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області з 25 грудня 2015 року.

Стягнув з Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2015 року по дату винесення рішення судом в сумі 18 116,80 гривень.

Допустив до негайного виконання стягнення у розмірі місячного окладу.

В задоволені решти позовних вимог відмовив.

У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій було винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просив скасувати його рішення, тазалишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги представник відповідача зазначає, що V позачергова сесія Козачелагерської сільської ради сьомого скликання була скликана у відповідності до вимог статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та до регламенту сільської ради. Депутати сільської ради були повідомлення про час і місце проведення сесії. Питання про зняття та обрання секретаря сільської ради є невідкладним оскільки до функціональних обов'язків секретаря сільської ради входить ряд питань які може вирішувати лише секретар. А тому на думку відповідача підстави для задоволення позову відсутні.

Представник позивача надав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що судапеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки з матеріалів касаційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржується рішення суду апеляційної інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, тому оскаржуване рішення судом касаційної інстанції перевіряється лише в цій частині в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Касаційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням позачергової ІІІ сесії Козачелагерської сільської ради від 10 грудня 2015 року позивача було обрано секретарем Козачелагерської сільської ради та секретарем виконавчого комітету Козачелагерської сільської ради.

Того ж дня головою сільської ради винесено розпорядження №80-к «Про прийняття на роботу», яким ОСОБА_2 зобов'язано приступити до виконання обов'язків секретаря сільської ради та виконкому із посадовим окладом згідно штатного розпису. До її трудової книжки внесено відповідний запис.

21 грудня 2015 року позивач подала заяву про дострокове припинення її повноважень, як секретаря сільської ради та виконкому з підстав того, що сільський голова створив для неї неналежні та неможливі умови для роботи, видавав в усному порядку незаконні накази. Зокрема голова заборонив їй реєструвати всю вхідну кореспонденцію без попереднього розсортування, на неї було покладено матеріальну відповідальність та під тиском комісії зобов'язано підписати договір та акт приймання - передачі товарно-матеріальних цінностей; при розгляді її кандидатури на посаду секретаря їй обіцяли ввести штатну одиницю секретаря друкарки, чого не зробили і їй заборонили фактично використовувати допомогу фахівців, хоча її попередники такою допомогою користувалися.

Голова здійснював відносно неї моральний тиск, зокрема опломбував її кабінет, і вона не могла потрапити на своє робоче місце. Після того як вона проголосувала проти надання сільському голові премії, проти неї ополчилися працівники сільради. Крім того, вона повела боротьбу з палінням у приміщення сільської ради, зокрема у котельні, за стіною якої знаходиться архів ради. Все це у сукупності призвело до того, що вона 21 грудня 2015 року фактично під тиском змушена була написати заяву про припинення своїх повноважень як секретаря сільради достроково. В подальшому позивач готувала питання на сесію на 25 грудня 2015 року, але питання за її заявою до порядку денного не вбуло включено.

25 грудня 2015 року ОСОБА_2 відчула себе погано на робочому місці, і о 10-й годині пішла до лікарні, того ж дня була госпіталізована в дільничну лікарню. Через депутата передала письмове звернення до депутатів, однак остання не повідомила депутатів, що вона перебуває на лікарняному. Після цього позивач була переведена до КЗ «Цюрупинська ЦРЛ», а в подальшому продовжила лікування у ХОПЛ по 23 лютого 2016 року.

Депутати і голова сільради знали, що вона перебувала в лікарні, але за її відсутності розглянули заяву про дострокове припинення повноважень секретаря сільради по суті і заяву задовольнили.

Чергова сесія сільради була призначена на 11 січня 2016 року, на її засідання вона передала два лікарняні листи, які голова сільради відмовився прийняти до оплати.

Позивачка вважає, що її права, передбачені статтею 38 КЗпП України були порушені, і питання про дострокове припинення повноважень сесією розглянуто до закінчення двотижневого терміну після подачі нею заяви, в заяві не було вказано строк, з якого вона просить припинити її повноваження, а також в цей час вона перебувала на лікарняному, тому її теж не мали права звільнити. Зазначені обставини більшістю депутатів та сільським головою при прийнятті рішення були проігноровані.

В подальшому, оскільки її було незаконно звільнено з посади та не оплачено лікарняні листи, їй спричинено моральну шкоду, тому вона просить стягнути з Козачелагерської сільської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у зв'язку з незаконним звільненням та з тим, що фактично протиправні дії сільського голови призвели до нервового зриву і різкого погіршання стану її здоров'я, яку вона оцінила в 20 000 гривень.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем подано заяву про дострокове припинення її повноважень як секретаря сільської ради, додатково подано звернення до депутатів від 25 грудня 2015 року. Відповідно до протоколу засідання сесії Козачелагерської сільської ради від 25 грудня 2015 року заява позивачки та її звернення були предметом обговорення депутатів, які прийняли рішення про задоволення заяви та дострокове припинення повноважень з посиланням на частину п'яту статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Висновок суду першої інстанції ґрунтується на тому, що порядок дострокового припинення повноважень секретаря сільської ради регламентовано спеціальним Законом, тому суд вважає, що посилання позивача на положення статті 38 КЗпП України стосовно дотримання строків звільнення є необґрунтованим. Також суд першої інстанції не взяв до уваги не зазначення заявником дати звільнення та факт перебування особи на лікарняному, оскільки позивачем було подано заяву про дострокове припинення її повноважень добровільно.

Одеський апеляційний адміністративний суд, який здійснював перегляд постанови суду першої інстанції, дійшов протилежних висновків,зазначив, що відповідачем порушено порядок скликання сесії сільської ради та процедуру підготовки питань до розгляду на сесії, що призвело до прийняття протиправного рішення, а тому скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

На спірні правовідносини поширюються, зокрема, положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту Козачелагерської сільської ради.

За правилами частини третьої статті 24 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»(далі також - Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльностіКонституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Зокрема, відповідно до пункту 4 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВРвиключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання про обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з частиною п'ятою статті 50 Закону № 280/97-ВРповноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Як встановлено частиною дев'ятою статті 46 Закону № 280/97-ВРрішення про скликання сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Частиною чотирнадцятою статті 46 зазначеного Закону № 280/97-ВР передбачено, що порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради. До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Відповідно до пункту 3.3.6 п.3.3 Регламенту Козачелагерської сільської ради керівництво заздалегідь повідомляє депутатів про час, скликання і місце проведення чергової сесії сільської ради. Інформація про скликання чергової сесії Козачелагерської сільської ради заздалегідь доводиться до відома кожного депутата не пізніше як за 10 днів до її відкриття, а у виняткових випадках не пізніше як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд.

Судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що V позачергова сесія проведена з порушенням вимог пункту 3.3.6 п.3.3, 3.6.12 п. 3.6 Регламенту Козачелагерської сільської ради, що призвело до прийняття протиправного рішення.

Крім цього відповідачем в порушення вимог статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у рішенні про припинення повноважень секретаря сільської ради не вказано посилання на відповідні положення закону та не зазначено підставу звільнення.

При вирішенні спору про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід керуватися п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п.п. «з» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати (в подальшому Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (у тому числі оплата вимушеного прогулу), провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які повинні оплачуватися за середньою заробітною платою. Середня заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (п. 8 Порядку № 100).

Судами встановлено, що позивачку звільнено 25 грудня 2015 року і цей день був оплачений, тому в розрахунок кількості робочих днів часу вимушеного прогулу не враховується.

У відповідності до листа Мінсоцполітики від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік, кількість робочих днів в 2015 році в грудні становить 23.

Оскільки позивачку звільнили 25 грудня 2015 року, за вказаний період становить 4 дні вимушеного прогулу.

Листом Мінсоцполітики від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік, кількість робочих днів в 2016 році з січня по час винесення рішення серпень включно становить 165 робочих днів.

Загальна кількість робочих днів з моменту звільнення по день ухвалення судового рішення про поновлення позивача на роботі складає 169 робочих днів.

Згідно довідки № 2/12-167 від 04 травня 2016 року позивачці нарахована заробітна плата за період з 11 грудня 2015 року по 25 грудня 2015 року в сумі 1072,31 гривень.

За таких обставин середня заробітна плата становить 107,2 грн.(1072,31грн. : 10 відпрацьовані робочі дні = 107,2 грн.).

Таким чином, при остаточному розрахунку суми стягнення середнього заробітку на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 18 116, 80 грн. (107,2 грн. середній заробіток х 169 робочих днів = 18 116,80 грн.).

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним вище обставинам, зібраним по справі доказам та не вірно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, неправильно вирішив спір відмовивши у задоволенні позовних вимог.

За такого правового врегулювання, враховуючи те, що обставини встановлені судами попередніх інстанцій свідчать про протиправності рішень відповідача про звільнення позивача та наявність підстав для поновлення її на роботі, Верховний Суд погоджується з висновками судуапеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Козачелагерської сільської ради залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець