Справа № 826/3256/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Київ № 826/3256/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення коштів,

встановив:

25.02.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва про зобов'язання повернути безпідставно сплачені кошти у розмірі 6550 грн на рахунок НОМЕР_2, отримувач ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, банк отримувача: ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, призначення платежу: Повернення безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Зазначив, що однією з обов'язкових підстав посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу нерухомого майна є внесення особою, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Однак громадяни, які придбавають нерухоме майно вперше, від сплати збору звільняються.

Посилаючись на те, що управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва первинність придбання ним житла та вимоги пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР проігноровано, - просив вжити заходів до відновлення порушеного права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2016 відкрито провадження у справі і призначено її до судового розгляду.

В судовому засіданні 18.04.2016 у зв'язку з тим, що згідно пункту 1 та додатка 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» від 16.12.2015 №1055 управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва реорганізоване шляхом злиття в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві (Центральне об'єднане УПФ України в м. Києві), замінено відповідача у справі його правонаступником.

В засіданні 10.04.2017 судом прийняті заявлені позивачем на підставі статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення цих відносин) уточнення позовних вимог та здійснено розгляд справи про стягнення з Державного бюджету України помилково сплачені кошти як збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6550 грн на рахунок НОМЕР_2, отримувач ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, банк отримувача: ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, призначення платежу: Повернення безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2017 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві (ГУ ДКС України у м. Києві).

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2017 справу прийнято про провадження і призначено до судового розгляду.

Присутній у судовому засіданні 11.12.2017 представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та на надані у справу докази.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи суб'єкти владних повноважень повідомлялися завчасно й належним чином. При цьому, Центральним об'єднаним УПФ України в м. Києві подано заперечення на позов, у яких, зокрема, зазначено, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи, відповідно до покладених на них завдань, здійснюють контроль за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів. У той же час у відповідача, як територіального органу Пенсійного фонду України, відсутні підстави для повернення позивачу збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості. Крім того, позивачем не надано доказів того, що нерухоме майно придбано ним вперше.

У запереченнях на позов також заявлено клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

У свою чергу ГУ ДКС України у м. Києві також подані письмові заперечення у яких висловлено прохання відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 оскільки підставою для повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання відповідному органу Казначейства заяви платника, подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету та платіжних доручень, що підтверджують зарахування до відповідного бюджету.

Враховуючи, що відповідним органом, що контролює справляння надходжень до бюджету у сфері обов'язкового пенсійного страхування у даному випадку є Центральне об'єднане УПФ України в м. Києві, то саме цей орган повинен подати відповідне подання про повернення коштів, у разі наявності підстав для прийняття останнього. ГУ ДКС України у м. Києві, як юридична особа, відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Виконуючи свої повноваження, ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не допускало. Спірні правовідносини виникли виключно між ОСОБА_1 і Центральним об'єднаним УПФ України в м. Києві.

Враховуючи неявку представників відповідачів, відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за згодою представника позивача на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV (КАС України) (в редакції станом на час виникнення даних відносин) ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції КАС України.

Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

Між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_1, як покупцем, 25.08.2015 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири, за умовами якого продавець передає у власність покупця належну йому на праві особистої приватної власності частину квартири АДРЕСА_1, а покупець приймає у власність частину квартири і сплачує за неї грошову суму за ціною та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, сторони домовилися, що частка квартири продається за ціною 655000 грн.

Договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нестеренко Л.О. за №1878. Запис про право власності ОСОБА_1 на частину квартиру внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №10908578.

Відповідно до наявної у матеріалах справи квитанції від 25.08.2015 №0.0.426597690.1, позивачем з операції придбання нерухомого майна сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу, що становить 6550 грн.

Як зазначено у позові та пояснено представником позивача у судовому засіданні, ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6550 грн з огляду на придбання ним житла вперше. Однак управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва у повернені коштів відмовлено.

Незгода позивача із відмовою суб'єкта владних повноважень у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6550 грн з огляду на придбання ним житла вперше, стала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду.

При цьому слід зазначити, що Центральним об'єднаним УПФ України в м. Києві визнається факт звернення позивача із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування і в обґрунтуваннях заперечення на позов вказується правомірність відмови управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва у задоволенні звернення ОСОБА_1 з проханням повернути йому 6550 грн через відсутність підстав для повернення помилково сплаченого збору.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичних осіб, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з пунктом 8 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Ставки збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для таких суб'єктів встановлюються у розмірі 1 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону (п. 10 ст. 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (Порядок №1740 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 визначено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Як зазначено у позові, нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.2015 придбано позивачем вперше.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, відомості про реєстрацію за позивачем іншого нерухомого майна, ніж придбана ним частка квартири на підставі договору купівлі-продажу, - відсутні.

Відповідачем вказані доводи та інформація не спростовані, судом протилежного за результатами розгляду справи не встановлено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 придбав житло вперше, а тому звільняється від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості.

До того ж, суд звертає увагу, що на момент придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміну «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 №29-у/2000 (справа №2-30/2000) у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні, - відмовлено.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме Держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Зокрема, пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням наступної інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Отже, враховуючи, що відповідним органом, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету у сфері обов'язкового пенсійного страхування є відповідач - Центральне об'єднане УПФ України в м. Києві, суд зазначає, що саме останній наділений обов'язком щодо формування до органу Казначейства подання про повернення коштів.

При цьому, визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача суд вважає про вказаний вище порядок звернення особи до контролюючого органу та формування останнім подання до органу Казначейства у розглядуваних правовідносинах є правильним. Визначений же позивачем спосіб щодо стягнення з Державного бюджету України помилково сплачених коштів у такому випадку може свідчити про невірне застосування норм матеріального права.

Відтак, суд, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини другої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає, що саме таким чином буде реалізовано мету судового захисту та остаточно вирішено публічно-правовий спір. При цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява. Це реалізується шляхом вирішення незаявленої вимоги або задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Таким чином, за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача сформувати подання до управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва щодо повернення ОСОБА_1 збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості у розмірі 6550 грн, сплаченого останнім згідно з квитанцією від 25.08.2015 №0.0.426597690.1 отримувачу - саме управлінню Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва, на розрахунковий рахунок отримувача 0007, код отримувача 38004897, МФО отримувача 820019.

При цьому, суд зазначає, що таке подання подається платником, у даному випадку позивачем, самостійно до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету, адже відповідно до пункту 2 Порядку №1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачується платниками на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли Центральним об'єднаним УПФ України в м. Києві належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 КАС України, суд зазначає наступне.

Частиною першою вказаної статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Враховуючи обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 по суті та обраний судом спосіб захисту прав позивача, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню саме з Центрального об'єднаного УПФ України в м. Києві.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення коштів, - задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Крутий узвіз, 4, ) сформувати подання до управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва (01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 9 А, ) щодо повернення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості у розмірі 6550 грн (шість тисяч п'ятсот п'ятдесят гривень), сплаченого згідно з квитанцією від 25.08.2015 №0.0.426597690.1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Крутий узвіз, 4, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак