Справа № П/811/1792/17
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/1792/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Сагуна А.В.;

за участю секретаря судового засідання - Гуріної І.С.;

позивача - не з'явився,

представника відповідача - Волошиної Н.Л.,

представника третьої особи ДП "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України - не з'явився,

представника третьої особи ПСП ім. Ватутіна - Шинкорука О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України, приватне сільськогосподарське підприємство ім. Ватутіна про визнання протиправним та скасування наказу, а також зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2017 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 06 жовтня 2017 року № 3141/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень";

- зобов'язати Державне підприємство "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України розблокувати доступ приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ прийнято з наступними порушеннями:

- без повідомлення позивача про розгляд скарги ПСП ім. Ватутіна від 28.10. 2016, яка була розглянута 05 жовтня 2017 року;

- без надання позивачеві скарги та доданих до неї документів;

- з порушенням встановленого строку розгляду скарги та з порушенням строків, встановлених для оскарження рішень державних реєстраторів;

- без урахування порушення скаржником ПСП ім. Ватутіна вимог щодо оформлення скарги, встановлених п.5 ч.5 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в частині зазначення відомостей про наявність чи відсутність судового спору з порушення у скарзі питання;

- без належних правових підстав для анулювання доступу приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог зазначивши, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Так, рішення винесене за результатами розгляду скарги ПСП ім. Ватутіна на рішення про державну реєстрацію прийняті позивачем.

Відповідач зазначив, що приватний нотаріус ОСОБА_3 протиправно зареєстрував договір оренди земельних ділянок незважаючи на те, що вони перебували у користуванні інших осіб, згідно договорів оренди землі, які не були розірвані. При цьому приватний нотаріус ОСОБА_3 не з'ясував та не перевірив інформацію про наявність зареєстрованих прав оренди вказаних земельних ділянок.

Також зазначив, що ПСП ім. Ватутіна не було пропущений строк подання скарги.

Твердження позивача про порушення скаржником вимог щодо оформлення скарги, а саме відсутність відомостей про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав не заслуговують на увагу, оскільки зміни до ч. 5 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"були внесені після подання скарги.

Скарга ПСП ім. Ватутіна від 28.10.2016, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.11.2016 за №34155-0-33-16 розглянута 05.10.2017 у зв'язку з тим, що відомості зазначені у скарзі потребували додаткової ретельної перевірки. Слід зазначити, що від скаржника жодних зауважень стосовно довготривалого розгляду скарги на адресу Міністерства юстиції не надходило.

Також, представник відповідача зазначив, що наведені позивачем окремі порушення процедури розгляду скарги не знайшли свого обґрунтування, мають формальний характер та не впливають на результат її розгляду по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Представник відповідача також вказав, що у зв'язку з неодноразовими порушеннями приватним нотаріусом ОСОБА_3 вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав Комісією прийнято рішення про анулювання йому доступу до Державного реєстру прав (т.1, а.с. 111-121).

Також, представником відповідача надані додаткові пояснення, відповідно до яких з моменту анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльність ОСОБА_3 втратив статус державного реєстратора. Зважаючи на викладене, відсутній факт порушення чи оспорювання прав скаржника як фізичної особи у спірних правовідносинах (а.с. т.1, а.с. 245-249).

Позивачем подано заперечення на відзив, та додаткові заперечення на відзив, відповідно до яких, відповідачем не спростовані його доводи, викладені в позовній заяві, зазначивши, що відзив на позовну заяву є надуманим, який ґрунтується на припущеннях (т.1, а.с. 195-198).

Так, на думку позивача, оскаржуване рішення прийнято з наступними порушеннями:

- відповідачем необґрунтовано стверджується, що позивачем, при проведені державної реєстрації прав оренди, було порушено ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки позивачем проводилась реєстрація права, що виникло у 2016 році, а не до 2013 року;

- надані заявником ПСП ім. Ватутіна до скарги та до суду правовстановлюючі документи на підтвердження існування його порушеного права не відповідають формі та змісту передбаченим законодавством для їх створення та ведення;

- порушено строки розгляду скарги та строків давності притягнення нотаріуса до дисциплінарної відповідальності;

- відповідачем не взято до уваги, що позивачем при реєстрації прав проведена перевірка зареєстрованих раніше прав оренди, шляхом отримання витягів з Державного земельного кадастру;

- при застосуванні до позивача відповідальності встановленої Законом не враховано, що нотаріус може бути притягнений за п.2 ч.6 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" лише у вигляді направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Представник третьої особи ДП "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України надав відповідь на заперечення на відзив відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки оскаржуване рішення відповідача є законним та обґрунтованим, а анулювання доступу до Державного реєстру прав є правовою гарантією забезпечення вчинення реєстраційних дій відповідно до закону і передбачає відповідальність нотаріуса за систематичне порушення ним чинного законодавства під час вчинення реєстраційних дій або одноразове грубе порушення закону, що завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян (т.1, а.с. 212-218).

Ухвалою суду від 05.02.2018 залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватне сільськогосподарське підприємство ім. Ватутіна (, с. Мала Вільшанка, Вільшанський район, Кіровоградська область, 26607) (т.1 а.с. 184-185).

Представник третьої особи ПСП ім. Ватутіна надав письмові пояснення відповідно до яких оскаржуване рішення відповідача є законним та таким, що прийнятий з дотриманням норм чинного законодавства України.

22.12.2017 судом задоволено заяву про самовідвід судді Брегея Р.І. ( т.1 а.с.49-50)

Ухвалою суду від 09.01.2018 задоволено заяву позивача про відвід судді Притули К.М. (т.1 а.с.81-82).

15.01.2018 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження суддею Сагуном А.В. (т.1 а.с.91).

Ухвалою суду від 05.02.2018 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про прийняття заходів забезпечення позову (т.1 а.с. 32-38, 181-183).

Позивачем подано клопотання про уточнення назви позивача, а саме зміну назви позивача з Приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 на ОСОБА_3, яке задоволено судом (т.1 а.с.229-230).

07.03.2018 судом витребувано докази у справі в секторі реєстрації прав Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області (т.2 а.с.40).

Ухвалою суду від 14.03.2018 заяву ОСОБА_3 щодо притягнення до відповідальності, скасування ухвали та перенесення судового засідання на більш ранній термін повернуто позивачу без розгляду (т.2 а.с.54).

28.03.2018 позивачем подана заява, в якій останній просив не брати до розгляду докази, що будуть отримані судом на виконання ухвали суду від 07.03.2018 року;не враховувати під час прийняття рішення по справі, докази надані представником приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна у судовому засіданні, що відбулось 07.03.2018 року, як такі, що створені у результаті дій, що підпадають під диспозицію ст. 366 КК України;розглянути питання щодо використання судом права, передбаченого ст. 249 КАС України, відносно посадових осіб відділу Держгеокадастру у Вільшанському районі Кіровоградської області на підставі викладених у заяві фактів (т.2 а.с. 107-110).

Представник позивача в судовому засіданні 22.02.2018 підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову, з підстав викладених у відзиві.

Представники третіх осіб просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення відповідача є законним та обґрунтованим.

Надаючи правову оцінку наказу Мін`юсту від 06 жовтня 2017 року № 3141/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", суд виходить з наступного.

07.11.2016 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ПСП ім. Ватутіна від 28.10.2016 №35 на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2016 за №№ 31212482, 31213455 (в подальшому рішення №№ 31212482, 31213455), прийняті приватним нотаріусом ОСОБА_3 (в подальшому - Скарга), відповідно до яких протиправно зареєстровані права оренди земельних ділянок, які розташовані на території Добрянської сільської ради, за товариством з обмеженою відповідальністю "СОЮЗНАТУРПРОДУКТ" (в подальшому - ТОВ "СОЮЗНАТУРПРОДУКТ") (т.1. а.с. 122-125).

Скарга обґрунтована тим, що 21.12.2012 між ПСП ім. Ватутіна та фізичною особою - власником земельних ділянок було укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2, які розташовані на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, строком на 5 років.

Вказані договори оренди землі зареєстровані у відділі Державного комітету України із земельних ресурсів у Вільшанському районі Кіровоградської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідні записи 21.12.2012 та у зазначених договорах проставлені відмітки. При цьому договори оренди землі достроково не розривались.

Разом з тим до закінчення дії строку вказаних договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 приватним нотаріусом ОСОБА_3 повторно зареєстровані права оренди на ці самі ділянки за ТОВ "СОЮЗНАТУРПРОДУКТ" відповідно до рішень №№31212482, 31213455, які були прийняті нотаріусом на підставі договорів оренди землі від 02.09.2016 між фізичною особою -власником земельних ділянок та ТОВ "СОЮЗНАТУРПРОДУКТ".

При цьому приватним нотаріусом ОСОБА_3 не було з'ясовано та перевірено інформацію про наявність зареєстрованих прав оренди вказаних земельних ділянок до 01.01.2013.

До скарги було надано, зокрема копії договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 від 21.12.2012 та копій поземельної книги (т.1 а.с.126-139).

Копії поземельних книг земельних ділянок належних на праві власності ОСОБА_4 кадастровий номер НОМЕР_2, на запит ПСП ім. Ватутіна було надано Відділом Держгеокадастру у Вільшанському районні Кіровоградської області (т.2 а.с. 12,13,14-31).

За результатами розгляду скарги, на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (в подальшому - Комісія) (т.1 а.с.150-152), Міністерством юстиції України винесено наказ № 3141/5 від 06.10.2017 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

Скаргу приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна від 28.10.2016 №35 задоволено у повному обсязі.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2016 № №31212482, 31212455, прийняті приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3

Анульовано доступ приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. т.1. а.с. 153).

Суд виходить з того, що правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час прийняття позивачем рішень про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок регулювалися Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Законом України "Про Державний земельний кадастр", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

В силу вимог приписів ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Матеріали справи свідчать, що договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2, укладені 21.12.2012 між ОСОБА_4 та ПСП ім. Ватутіна терміном на 5 роки, зареєстровані відділом Держкомзему у Вільшанському району Кіровоградської області 21.12.2012, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру у Вільшанському району Кіровоградської області від 25.10.2016 (т.2 а.с.13), листом відділу у Вільшанському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.03.2018 (т.2 а.с. 113), копіями поземельної книги (т.2 а.с. 14-31), копіями Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, на яких вчинено запис про реєстрацію договорів оренди №03097 від 21.12.2012 та №03098 від 21.12.2012 (т.2 а.с.114-115).

Враховуючи те, що реєстрація права оренди на вказані земельні ділянки, які належать ОСОБА_4 на праві власності, на підставі договорів оренди землі, укладених 21.12.2012, проведена до 01.01.2013 року, нотаріус під час проведення нової державної реєстрації права оренди на вказані земельні ділянки зобов'язані направити запит до відповідного органу, який проводив державну реєстрацію права оренди на вказані земельні ділянки до 2013 року.

Дослідивши письмові докази надані сторонами та учасниками у справі (т.2 а.с.32-35), інформацію та копії документів наданих Вільшанською РДА судом встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_3 під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2016 за №№ 31212482, 31213455, відповідно до яких зареєстровані права оренди земельних ділянок, які розташовані на території Добрянської сільської ради з кадастровими номерами НОМЕР_2, за товариством з обмеженою відповідальністю "СОЮЗНАТУРПРОДУКТ", запити щодо оформлених речових прав на земельні ділянки, які належать ОСОБА_4, до відділу у Вільшанському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не надсилалися.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як роз'яснила Державна реєстраційна служба України у своєму листі № 2951/05-15-13 від 06.08.2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами", з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

При цьому суд враховує, що на сьогоднішній день в Україні не існує єдиної бази, за допомогою якої можна встановити реєстрацію прав, які виникли та зареєстровані до 01 січня 2013 року.

Однак, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав, які виникли та зареєстровані до 01.01.2013, не може позбавляти особу цього права.

Разом із тим, в порушення вимог чинного законодавства, приватним нотаріусом, під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2016 за №№ 31212482, 31213455, відповідно до яких зареєстровані права оренди земельних ділянок, які розташовані на території Добрянської сільської ради з кадастровими номерами НОМЕР_2, за товариством з обмеженою відповідальністю "СОЮЗНАТУРПРОДУКТ", належним чином не перевірено, чи вже зареєстровані права оренди на дані земельні ділянки, внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договорів оренди одних і тих самих земельних ділянок, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одні і ті ж земельні ділянки було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 29.09.2015 року (справа № 21-760а15).

Таким чином, доводи позивача щодо дотримання ним встановленої законодавством процедури державної реєстрації права, не знайшли свого підтвердження та спростовані письмовими доказами у справі

При цьому, суд зазначає, що предметом судового спору у даній справі не є встановлення прав ПСП ім. Ватутіна щодо вказаних земельних ділянок та/або укладання договорів відносно них чи наявності в нього переважного права на користування такими земельними ділянками, а перевіряється лише, чи діяв відповідач на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством, виконуючи функції державного реєстратора та приймаючи спірні рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання протиправними та скасування п.п.1,2,3 наказу відповідача від 06 жовтня 2017 року № 3141/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

Щодо обставин розгляду відповідачем скарги ПСП ім. Ватутіна від 28.10.2016 №35 та прийняття рішення про анулювання доступу приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно то суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є нотаріус.

Пунктом 7 ч.1 ст.7 Закону передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України здійснює Міністерство юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Згідно абз. 1 ч.3 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Відповідно до абз. 3 ч.3 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Стосовно позиції позивача, що відповідачем розглянуто скаргу з порушенням встановленого законом строку, з порушенням строків, встановлених для оскарження рішень державних реєстраторів, а також неналежного оформлення скарги, то суд зазначає наступне.

Суд не погоджується з твердженням позивача про порушенням строків, встановлених для оскарження рішень державних реєстраторів абз. 1 ч.3 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", враховуючи те, що скаржник ПСП ім. Ватутіна дізнався про існування оскаржуваного рішення позивача лише 20.10.2016 шляхом отримання рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 про відмову у задоволені заяви щодо реєстрації прав оренди земельної ділянки за суб'єктом ПСП ім. Ватутіна (т.1 а.с.146) та відповідно 28.10.2016 скаржником через відділення поштового зв'язку була направлена відповідна скарга на адресу Міністерства юстиції України, а тому скарга вважається такою, що подана у встановлений законом строк.

Також, суд не приймає посилання позивача на подання ПСП ім. Ватутіна скарги без урахування вимог щодо оформлення скарг, встановлених п.5 ч.5 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в частині зазначення відомостей про наявність чи відсутність судового спору з порушення у скарзі питань, оскільки вказана норма набрала чинності з 02.11.2016, тобто після подання скарги до відповідача.

Щодо порушення відповідачем строку розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідачем вказано, що скарга приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна від 28.10.2016, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.11.2016 за №34155-0-33-16 була розглянута 05.10.2017 у зв'язку з тим, що відомості зазначені у скарзі потребували додаткової ретельної перевірки, при цьому від скаржника зауважень стосовно довготривалого розгляду скарги на адресу Міністерства юстиції не надходило. Зазначених скарг не надано також до суду.

Однак, суд дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що розгляд скарги ПСП ім.Ватутіна не потребував значного часу, оскільки всі необхідні документи було надано відповідачу скаржником, а тому відповідачем порушено положення абз. 3 ч.3 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тобто прийнято рішення несвоєчасно, без дотримання розумного строку.

Приписами частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Позивач зазначив, що при притягненні до відповідальності встановленої Законом не враховано, що нотаріус може бути притягнений за п.2 ч.6 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" лише у вигляді направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Мінестерстві юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Однак, з аналізу зазначених вище норм права вбачається, що до нотаріуса, як державного реєстратора, уповноваженою особою, може бути прийняте будь яке рішення встановлене п.2 ч.6 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а не тільки зазначене у пп.є) вказаної статті Закону.

Відповідно до частини дев'ятої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Згідно із пунктом 2 Порядку для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно з п. 8 Порядку № 1128, під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

Відповідно до п. 11 Порядку № 1128, копії скарги та доданих до неї документів надаються суб'єкту оскарження та заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

В силу положень пунктів 12 та 13 Порядку №1128 встановлено, що за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу. Якщо у скарзі заявлено дві або більше вимог, комісія надає правову оцінку кожній із них, яка включається до висновку комісії.

Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази надання позивачу копії скарги ПСП ім. Ватутіна та доданих до неї документів.

Посилання відповідача на лист від 16.06.2017 (т.1 а.с.149) не приймається судом, як належний доказ вручення скарги позивачу, оскільки останній зазначає, що ним він не отримувався.

Інших доказів, які б свідчили про отримання скарги позивачем, а саме з відміткою про вручення, до суду відповідачем не надано.

Посилання відповідача на належне повідомлення позивача про розгляд 05.10.2017 скарги ПСП ім. Ватутіна від 28.10.2016 шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту (т.1 а.с.158-160) не приймається судом, оскільки за відсутності факту повідомлення позивача про наявність скарги та вручення її копії, останній не мав підстав відвідувати сайти Міністерства юстиції з метою отримання інформації про дату розгляду скарги.

Таким чином, як встановлено судом, відповідачем при проведенні перевірки та винесенні оскаржуваного наказу не забезпечено участі позивача у процесі прийняття рішення, в тому числі шляхом надання можливості викласти свої пояснення з приводу тих чи інших обставин, які перевірялись.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Beyelerv. Italy", "Oneryildizv. Turkey", "Megadat.comS.r.l. v. Moldova", і "Moskalv. Poland"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Lelasv. ", і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимутьюридичнійвизначеності у цивільнихправовідносинах, якізачіпаютьмайновіінтереси. Державніоргани, які невпроваджують або недотримуються своїх власних процедур, неповинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Lelas v. ").

Враховуючи вищевказану позицію Європейського суду з прав людини, розгляд скарги з порушенням встановленої законом процедури є неналежним виконанням відповідачем своїх повноважень та здійсненням їх не у спосіб, передбачений законом.

Також суд акцентує увагу на наступному.

В силу приписів Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суд вважає за необхідне поширити на спірні правовідносини дію ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція).

Так, статтею 8 Конвенції передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тлумачення змісту цієї статті Конвенції було надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у п.165 рішення по справі ОСОБА_4 проти України (заява №21722/11), з якого вбачається, що втручання у право на повагу до приватного життя може мати місце також і у разі реалізації Державою заходів впливу чи примусу до професійної діяльності особи.

З положень пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України слідує, що в Україні запроваджена цивільно-правова відповідальність, а також відповідальність за вчинення злочинів, відповідальність за вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за вчинення дисциплінарних порушень

Однак норми Закону України Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" оминають як питання кваліфікації заходів впливу (чи-то санкцій, заходів реагування, заходів примусу), запроваджених статтями 37, 37-1 цього Закону, як конкретного виду юридичної відповідальності, так і питання складових елементів діяння, котрі є достатніми для кваліфікації скоєного діяння як правопорушення, питання критеріїв оцінки тяжкості діяння для визначення ступеня тяжкості покарання тощо.

Суд вважає, що обираючи з-поміж згаданих у пункті 22 частини 1 статті 92 Конституції України цивільної, кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності, передбачені статтями 37, 37-1 Закону України Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заходи державного примусу слід віднести саме до адміністративної відповідальності.

До такого висновку суд схиляється і тому, що з-поміж перелічених у цих статтях заходів державного примусу тимчасове блокування доступу до Державного реєстру прав, анулювання доступу до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації, направлення подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю у розумінні статті 238, 239 Господарського кодексу України належать до кола адміністративно-господарських санкцій.

Таким чином, застосовуючи до спірних правовідносин статтю 8 Конвенції, суд доходить висновку, що у даному випадку мало місце втручання Держави в професійну діяльність позивача у спосіб прийняття рішення обмежувального характеру.

Втручання було передбачено статтями 37, 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Втручання переслідувало цілком легітимну мету забезпечення порядку (дисципліни) у справі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, втручання не відповідає вимогам необхідності у демократичному суспільстві у зв'язку з недотриманням балансу між публічними та приватними інтересами учасників спірних правовідносин.

Як встановлено судом, у висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 05.10.201, зазначено, що у зв'язку з неодноразовим порушенням приватним нотаріусом ОСОБА_3 вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав є підстави для анулювання йому доступу до Державного реєстру прав (т.1 а.с.152).

Натомість, як в самому висновку, так і в оскаржуваному наказі не наведено фактів допущення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення про анулювання доступу до Державного реєстру.

Посилання представника відповідача на рішення суду Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 у справі №П/811/1759/16 (т.1 а.с.162-167), як доказ неодноразових порушень позивачем у сфері державної реєстрації прав не приймається судом, оскільки доказів дослідження обставин встановлених рішенням суду, при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем не надано.

В той же час, принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути обґрунтованим, тобто прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року, яке відповідно до частини 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

З аналізу змісту оскаржуваного наказу видно, що відповідачем не здійснив жодного дослідження неодноразових порушень позивачем у сфері державної реєстрації прав, що стало підставою для прийняття невмотивованого рішення в частинні анулювання доступу до Державного реєстру.

Разом з тим, приймаючи рішення про анулювання доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач, відповідно до принципу обґрунтованості рішення, мав навести конкретні мотиви (факти), з яких він виходив, обираючи саме такий вид відповідальності.

Прийняття рішень, вчинення дій суб'єктами владних повноважень передбачає, зокрема, дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи.

Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти; якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей; несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш шкідливі засоби.

Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Натомість, оскаржуваний наказ, в частині анулювання доступу до Державного реєстру не є співрозмірним тим порушенням, які вчинив приватний нотаріус, з тими санкціями, які були до нього застосовані.

Також суд враховує, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем не було дотримано право позивача надати пояснення щодо суті справи, а також брати участь у процесі прийняття рішення, що суперечить п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України. Доводи відповідача про те, що позивачу вручена скарга та повідомлено про дату її розгляду суд при цьому відхиляє.

Крім того, в порушення п. 10 ч. 2 ст. 2 КАС України відповідачем прийнято рішення про анулювання доступу позивачеві до Державного реєстру не своєчасно.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 наведеної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуваний в даній справі наказ відповідача з урахуванням наведених норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частинні скасування рішення про анулювання позивачу доступу до державного реєстру підлягають задоволенню.

З огляду на викладене у сукупності, суд приходить до висновку про те, п. 4 наказу Міністерства юстиції України від 06 жовтня 2017 року № 3141/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яким анульовано доступ приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийнято з порушеннями вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим останній є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Державне підприємство "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України розблокувати доступ приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Згідно пояснень представника відповідача наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2018 №310/5 ОСОБА_3 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю та на реалізацію зазначеного наказу Головним територіальним управлінням юстиції у Кіровоградській області видано наказ від 21.02.2018 №12/07 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_3.» (т.1 а.с. 219-220).

Враховуючи, що позивач, на час ухвалення судового рішення, втратив статус державного реєстратора, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Державне підприємство "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України розблокувати доступ приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить відмовити.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 мають бути задоволені частково.

Відповідно до частин 1 та ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 139, 243 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати п. 4 наказу Міністерства юстиції України від 06 жовтня 2017 року № 3141/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яким анульовано доступ приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_3, РНОКПП -НОМЕР_1, АДРЕСА_1 судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України, , вул. Городецького, 13, м.Київ, 01001 у розмірі 640 грн. (шістсот сорок грн.).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Державне підприємство "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України - вул. Бульварно-Кудрявська, 4, м. Київ, 4053.

Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Ватутіна, с. Мала Вільшанка, Вільшанський район, Кіровоградська область, 26607.

Дата складання рішення в повному обсязі - 06.04.2018.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду А.В. Сагун