Справа № 800/191/17
Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

04 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/191/17

Провадження № 11-283заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Князєва В.С.,

суддів: Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.

розглянула в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_3 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Антонюк Н.О., Бакуліної С.В.,

Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., КібенкоО.Р.,

Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г. від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про зобов'язання розглянути звернення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду

від 08 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про зобов'язання розглянути звернення від 30 березня 2017 року з урахуванням доповнень від 07 квітня 2017 року.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням

від 08 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовив.

На зазначене рішення суду позивач подав апеляційну скаргу.

Суддя Великої Палати Верховного Суду ухвалою від 16 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, указаних у мотивувальній частині цієї ухвали.

Скаржник усунув недоліки апеляційної скарги в установлений строк.

ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 04 квітня 2018 року відкрила провадження у цій справі.

Позивач разом із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги надіслав також заяву про відвід усього складу Великої Палати Верховного Суду, яку просив вирішити після відкриття провадження у справі.

Свою заяву ОСОБА_3 мотивує посиланням на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Заявник вважає, що такою обставиною є порушення порядку обрання суддів Верховного Суду, які були допущені до участі в конкурсі до Верховного Суду Вищою кваліфікаційною комісією України як відповідачем у справі, що, у свою чергу, є порушенням права позивача на справедливий суд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція). Також ОСОБА_3 зазначає, що в провадженні Верховного Суду перебуває справа за його позовом про оскарження Указу Президента України про призначення усіх суддів Верховного Суду.

Перевіривши наведені ОСОБА_3 на обґрунтування заяви про відвід доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Преамбулою Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 1 цього ж Закону визначено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

Згідно із частиною першою статті 7 зазначеного Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно із частиною другою статті 37 цього ж Закону у складі Верховного Суду діє, зокрема, Велика Палата Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Частинами першою, другою та п'ятою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що правила цієї статті поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1 - 3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п'яти суддів. Судом апеляційної інстанції у справах, визначених частиною другою цієї статті, є Велика Палата Верховного Суду.

З наведених норм убачається, що в цій справі саме Велика Палата Верховного Суду є «судом, встановленим законом» у розумінні статті 6 Конвенції для апеляційного перегляду справи за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про зобов'язання розглянути звернення.

Стаття 36 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави для відводу (самовідводу) судді.

За правилами цієї правової норми суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як убачається із цієї норми, метою відводу судді або складу суду є уникнення будь-яких ситуацій, які б свідчили про зацікавленість у розгляді справи, впливали на об'єктивність під час оцінки обставин справи та прийняття у ній рішення.

ОСОБА_3 як на обставину, яка викликає сумнів у неупередженості або об'єктивності складу суду, посилається на недотримання процедури проведення кваліфікаційного оцінювання суддів Верховного Суду, яка, на його думку, є несправедливою та суперечить вимогам Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, а також Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затверджених рішеннями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03 та 04 листопада 2016 року № 143/зп-16 та № 144/зп-16 відповідно, що вплинуло на результати добору суддів до Верховного Суду.

Слід зазначити, що затвердження результатів кваліфікаційного оцінювання та затвердження кандидатів на посади суддів Верховного Суду Вищою кваліфікаційною комісією суддів України здійснено шляхом прийняття нею на пленарному засіданні рішення від 27 липня 2017 року.

Це рішення у встановленому законом порядку не скасовувалось та є чинним, що спростовує доводи заявника про порушення процедури кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду суддів Верховного Суду, оскільки саме згаданим рішенням затверджено його результати.

При цьому, обставин, які б свідчили про упередженість усього складу Великої Палати Верховного Суду або окремих суддів стосовно позивача, зацікавленість складу суду в певному рішенні в цій справі, чи про необ'єктивне ставлення до сторін у справі,

ОСОБА_3 не навів, а суд не встановив.

При вирішенні справи «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. За суб'єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У пункті 52 цього ж рішення щодо об'єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими.

Суб'єктивна думка позивача щодо процедури створення Верховного Суду та проходження суддями кваліфікаційного оцінювання є оціночною і не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у безсторонності суду стосовно сторін у цій справі.

Отже, наведені ОСОБА_3, на обґрунтування заяви про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду доводи не свідчать про наявність визначених пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України та інших підстав для відводу.

Відповідно до статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо питання про відвід судді в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, неможливо розглянути в суді, в якому розглядається справа, то справа для вирішення питання про відвід судді передається до суду відповідної інстанції, найбільш територіально наближеного до цього суду.

Питання про відвід судді Великої Палати розглядає Велика Палата.

Суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Суд звертає увагу й на ту обставину, що позитивне вирішення заяви про відвід позбавить ОСОБА_3 визначеного частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України права на апеляційний перегляд справи, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого для цього законом, отже, заявник не зможе реалізувати своє право на доступ до правосуддя.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 36, 40 та 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід суддів

Великої Палати Верховного Суду Антонюк Н.О., Бакуліної С.В.,

Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., КібенкоО.Р.,

Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І.,

Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.

від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до

Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про зобов'язання розглянути звернення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 лютого 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.С. Князєв
Судді:
Н.О. Антонюк С.В. Бакуліна В.В. Британчук Д.А. Гудима В.І. Данішевська О.С. Золотніков О.Р. Кібенко Л.М. Лобойко Н.П. Лященко О.Б. Прокопенко Л.І. Рогач І.В. Саприкіна О.М. Ситнік О.С. Ткачук В.Ю. Уркевич О.Г. Яновська