Справа № 826/16591/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року 14:09 № 826/16591/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., при секретарі Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавної архівної служби України
до третя особаНаціонального агентства України з питань державної служби ОСОБА_1
про визнання протиправною та скасування вимоги від 08 грудня 2017 року №42
за участю представників сторін:

від позивача - Сорока К.Г., Встрюхін К.А.

від відповідача - Браташова Я.В., Караченцева Н.С.

третя особа - ОСОБА_1

від третьої особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Державна архівна служба України (далі по тексту - позивач, Укрдержархів) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного агентства України з питань державної служби (далі по тексту - відповідач, НАДС) про визнання протиправною та скасування вимоги Національного агентства України з питань державної служби від 08 грудня 2017 року №42 «Про скасування наказу Державної архівної служби України від 10 липня 2017 року №к/1-181 «Про звільнення ОСОБА_1.».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при проведенні перевірки відповідач порушив вимоги Закону України «Про державну службу» та Порядку проведення Національним агентством України з питань державної служби та його територіальними органами перевірок стану дотримання державними органами Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів у сфері державної служи, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 26 вересня 2016 року №193 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2016 року за №1369/29499, а саме, здійснив перевірку на підставі скарги особи, яка на була державним службовцем. Також позивач зазначив, що під час звільнення ОСОБА_1 діяв у спосіб, визначений Законом України «Про державну службу» та Кодексом законів про працю України.

В обґрунтування позиції відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог у відзиві проти позову зазначено, що під час проведення перевірки посадовими особами НАДС встановлено неправомірне застосування Укрдержархівом положень статті 49-2 Кодексу законів про працю України та не дотримання положень статті 43 Закону України «Про державну службу», чим створено умови для припинення державної служи ОСОБА_1, що, в свою чергу, слугувало підставою для прийняття оскаржуваної вимоги. Також, представник відповідача зазначила, що наведені позивачем доводи в позовній заяві не спростовують фактів, встановлених в ході проведення відповідної перевірки.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 вказує на правомірність дій Національного агентства України з питань державної служби під час проведення перевірки та оформлення її результатів, а також наголошує на протиправності наказу Державної архівної служби України про її звільнення, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійної вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В ході судового розгляду даної справи представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа та її представники підтримали позицію відповідача та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом Державної архівної служби України від 10 липня 2017 року №к/1-181«Про звільнення ОСОБА_1.» відповідно до пункту 3 частини 1 статті 43, підпункту 6 частини 1 статті 83, підпункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1, директора департаменту організаційно-аналітичного, наукового забезпечення, використання інформації документів Національного архівного фонду та міжнародного співробітництва, звільнено із займаної посади у зв'язку зі зміною істотних умов державної служби.

Підставою для такого звільнено вказано: попередження ОСОБА_1, відмова від продовження роботи в нових умовах від 07 квітня 2017 року та відмова від продовження роботи в нових умовах від 26 травня 2017 року.

Не погоджуючись із зазначеним наказом Укрдержархіва, 31 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до НАДС зі скаргою, в якій просила провести перевірку вказаних у скарзі фактів порушення її прав державного службовця та надати їм правову оцінку, а також вжити заходів з метою поновлення її порушених прав та притягнення винних осіб до відповідальності.

На підставі наказу Національного агентства України з питань державної служби від 14 серпня 2017 року №167 у період з 14 серпня 2017 року по 04 вересня 2017 року посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну перевірку дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів з питань державної служби, під час звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту організаційно-аналітичного, наукового забезпечення, використання інформації документів Національного архівного фонду та міжнародного співробітництва Державної архівної служби України.

За результатами проведення вказаної перевірки у Державній архівній службі України, 11 вересня 2017 року посадовими особами Національного агентства України з питань державної служби складено Довідку, якою позивачу запропоновано: скасувати попередження про наступне вивільнення директора департаменту організаційно-аналітичного, наукового забезпечення, використання інформації документів Національного архівного фонду та міжнародного співробітництва ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України; скасувати наказ Державної архівної служби України від 10 липня 2017 року №к/1-181«Про звільнення ОСОБА_1.»; розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому Законом України «Про державну службу», осіб, причетних до підготовки попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 та проекту наказу від 10 липня 2017 року №к/1-181«Про звільнення ОСОБА_1.»; вжити заходів щодо недопущення в подальшому порушень вимог законодавства у сфері державної служби.

Не погоджуючись із висновками та пропозиціями НАДС, викладеними у Довідці від 11 вересня 2017 року, позивач своїм листом від 25 вересня 2017 року № 06/3307 надіслав на адресу відповідача зауваження, за результатами розгляду яких, останній, листом від 07 листопада 2017 року №9065/20-17, повідомив Укрдержархів про відсутність підстав для перегляду результатів перевірки, оскільки зауваження позивача не ґрунтуються на положеннях законодавства України про державну службу, не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються матеріалами перевірки.

08 грудня 2017 року Національним агентством України з питань державної служби винесено вимогу №42 «Про скасування наказу Державної архівної служби України від 10 липня 2017 року №к/1-181 «Про звільнення ОСОБА_1.», якою Державну архівну службу України зобов'язано: скасувати наказ від 10 липня 2017 року №к/1-181 «Про звільнення ОСОБА_1.»; порушені права державного службовця ОСОБА_1 поновити шляхом видання наказу про її поновлення на посаді; вжити заходів повідомлення ОСОБА_1 про зміну істотних умов державної служби з урахуванням положень статті 43 Закону України «Про державну службу».

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регулюються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (тут і далі у редакції, на час прийняття оскаржуваного рішення).

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про державну службу» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, забезпечує функціональне управління державною службою в державних органах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 500 затверджено Положення про Національне агентство України з питань державної служби (далі по тексту Положення №500), згідно з яким останнє є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується i координується Кабінетом Мiнiстрiв України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, здійснює функціональне управління державною службою в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті).

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про державну службу» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, зокрема: видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз'яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби; здійснює контроль за додержанням визначених цим Законом умов реалізації громадянами права на державну службу; в межах повноважень, визначених законом, проводить у державних органах перевірки стану дотримання вимог цього Закону; проводить в установленому порядку службові розслідування з питань дотримання державними службовцями вимог цього Закону; направляє державним органам та їх посадовим особам вимоги про скасування рішень таких органів з питань державної служби, які суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу; розглядає скарги державних службовців категорій «Б» і «В» щодо прийняття, проходження та припинення державної служби відповідно до цього Закону; забезпечує захист прав державних службовців під час зміни істотних умов служби; здійснює інші повноваження, визначені цим та іншими законами.

Аналогічні положення містяться й в пункті 4 Положення №500, згідно з яким Національне агентство України з питань державної служби відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого: здійснює контроль за додержанням визначених Законом України «Про державну службу» умов реалізації громадянами права на державну службу; проводить в межах повноважень, визначених законом, в установленому порядку перевірки стану дотримання в державних органах вимог Закону України «Про державну службу»; проводить в установленому порядку службові розслідування з питань дотримання державними службовцями вимог Закону України «Про державну службу»; розглядає в установленому порядку скарги державних службовців категорій «Б» і «В» щодо прийняття, проходження та припинення державної служби відповідно до Закону України «Про державну службу»; направляє в установленому порядку державним органам та їх посадовим особам вимоги щодо скасування рішень таких органів з питань державної служби, які суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу; щодо усунення порушень прав державного службовця або перешкод у реалізації таких прав; щодо скасування результатів конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби; забезпечує захист прав державних службовців у разі зміни істотних умов служби.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень представників позивача про те, що відповідач не мав підстав для проведення відповідної перевірки за скаргою ОСОБА_1, оскільки відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства України саме на відповідача, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, покладено обов'язок по проведенню перевірок стану дотримання в державних органах вимог Закону України «Про державну службу» та розгляду в установленому порядку скарг державних службовців.

Також суд не приймає до уваги посилання представників позивача на відсутність у ОСОБА_1 статусу державного службовця в розумінні Закону України «Про державну службу» та, як наслідок, відсутність у відповідача повноважень на проведення перевірки на підставі її скарги, оскільки як статтею 11 так і статтею 13 вказаного Закону передбачено право третьої особи на звернення до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби - Національне агентство України з питань державної служби з відповідною скаргою та обов'язок останнього вчинити дії щодо розгляду такої скарги, зокрема й в разі припинення державної служби (пункт 19 частини 3 статті 13 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 13 Закону України «Про державну службу» та Положення №500 наказом Національного агентства України з питань державної служби від 26 вересня 2016 року №193 затверджено Порядок проведення Національним агентством України з питань державної служби та його територіальними органами перевірок стану дотримання державними органами Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів у сфері держаної служби, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2016 року за №1369/29499 (далі по тексту - Порядок №193), який визначає завдання і порядок проведення НАДС та її територіальними органами планових та позапланових перевірок стану дотримання державними органами вимог Закону та інших нормативно-правових актів з питань державної служби (тут і далі у редакції, на час прийняття оскаржуваного рішення).

Так, пунктом 5 розділу І Порядку №193 встановлено, що НАДС здійснює планові та позапланові перевірки. Позаплановою перевіркою вважається перевірка об'єкта перевірки, яка не передбачена планом контрольної діяльності НАДС.

Відповідно до пункту 6 розділу І Порядку №193, НАДС здійснює безвиїзні та виїзні перевірки.

Виїзна перевірка - планова або позапланова перевірка об'єкта перевірки, пов'язана із перебуванням суб'єктів перевірки за місцезнаходженням об'єкта перевірки.

Основними завданнями перевірки є: установлення на об'єкті перевірки фактичного стану щодо реалізації державної політики у сфері державної служби, організації управління державною службою; перевірка стану дотримання державними органами вимог Закону та інших нормативно-правових актів з питань державної служби; попередження, виявлення та вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень чинного законодавства та причин неналежного рівня організації управління державною службою; надання об'єкту перевірки на підставі аналізу матеріалів перевірки пропозицій щодо підвищення ефективності діяльності з питань, що були предметом перевірки, усунення виявлених недоліків та запобігання їм у майбутньому (пункт 7 розділу І Порядку №193).

Перевірка проводиться за наказом НАДС (пункт 1 розділу ІІ Порядку №193).

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №193 встановлено, що позапланова перевірка проводиться з окремих питань, які є предметом перевірки, зокрема за скаргою державного службовця категорій «Б» і «В» щодо прийняття, проходження та припинення державної служби; учасника конкурсу, який не пройшов конкурсний відбір.

У наказі про проведення перевірки зазначаються: предмет перевірки; вид перевірки (планова, позапланова, виїзна, безвиїзна); найменування об'єкта перевірки; дати початку та закінчення перевірки; склад робочої групи та її керівник (пункт 5 розділу ІІ Порядку №193).

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку №193, для проведення виїзної перевірки оформлюється доручення у двох примірниках, яке підписується Головою Нацдержслужби (начальником територіального органу) або особою, яка виконує його обов'язки, та скріплюється печаткою органу.

У дорученні зазначаються: дата видачі; найменування органу, який його видав; реквізити наказу про проведення перевірки; найменування об'єкта перевірки; дати початку та закінчення перевірки; прізвище та ініціали, посади членів робочої групи.

Для проведення виїзної перевірки керівник робочої групи затверджує програму проведення перевірки. Програма проведення перевірки має містити орієнтовний перелік питань, які потрібно перевірити, з урахуванням виду та строків перевірки (може уточнюватись та доповнюватись під час перевірки) (пункт 9 розділу ІІ Порядку №193).

Відповідно до пунктів 5 та 6 розділу ІІІ Порядку №193, під час проведення позапланової перевірки робочою групою досліджуються окремі питання, які стосуються предмета перевірки.

У разі потреби одержання від об'єкта перевірки завірених в установленому порядку копій документів, які необхідні для проведення перевірки, Нацдержслужбою (територіальним органом) надсилається (вручається) об'єкту перевірки відповідний письмовий запит.

За результатами перевірки у строк, що не повинен перевищувати десяти календарних днів після закінчення перевірки, складається довідка у трьох примірниках, яка після опрацювання підписується керівником робочої групи та її членами (пункт 1 розділу VI Порядку №193).

Відповідно до пункту 9 розділу VI Порядку №193 після затвердження перший примірник довідки залишається у суб'єкта перевірки, а другий та третій примірники супровідним листом направляються для ознайомлення об'єкту перевірки.

Керівник об'єкта перевірки або особа, яка виконує його обов'язки, ознайомлюється із довідкою у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати отримання довідки, та повертає другий підписаний примірник довідки Нацдержслужбі (територіальному органу).

Якщо керівник об'єкта перевірки або особа, яка виконує його обов'язки, не погоджується із зазначеною в довідці інформацією, він підписує довідку із зауваженнями, які викладає на окремому аркуші, про що робить застереження перед підписом.

Зауваження направляються до Нацдержслужби (територіального органу) разом із другим примірником довідки (пункт 10 розділу VI Порядку №193).

Розділом VIІ Порядку №193 встановлено, що голова Нацдержслужби (начальник територіального органу) або особа, яка виконує його обов'язки, приймає рішення про реалізацію матеріалів перевірки залежно від виявлених порушень.

У разі виявлення під час перевірок фактів порушень Закону та інших нормативно-правових актів з питань державної служби Нацдержслужба (територіальний орган) на будь-якій стадії перевірки може направити об'єкту перевірки та його посадовим особам обов'язкову для виконання вимогу про скасування рішень з питань державної служби, які суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу, про усунення порушень прав державного службовця або про скасування результатів конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби.

Об'єкт перевірки після отримання інформації щодо виявлених під час перевірки порушень та недоліків у встановлений Нацдержслужбою (територіальним органом) строк письмово інформує Нацдержслужбу (територіальний орган) про вжиті заходи щодо їх усунення, а у разі отримання обов'язкової для виконання вимоги про скасування рішень з питань державної служби, які суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу, про усунення порушень прав державного службовця або про скасування результатів конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби - у термін, визначений у такій вимозі.

Аналізуючи зазначені норми діючого законодавства України та надані учасниками справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем порядку проведення позапланової виїзної перевірки позивача та оформлення її результатів.

При цьому, процедура оформлення та направлення (вручення) державним органам вимог про, зокрема, усунення порушень прав державного службовця, встановлених Законом України «Про державну службу», відповідно до частини 5 статті 11 Закону, та скасування рішень з питань державної служби, які суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу, відповідно до пункту 14 частини 3 статті 13 Закону, врегульовано Порядком оформлення та направлення (вручення) вимоги про скасування рішень державних органів та їх посадових осіб з питань державної служби, які суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу, про усунення порушень прав державного службовця або про скасування результатів конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби, затвердженим наказом Національним агентством України з питань державної служби від 25 травня 2016 року №110 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 червня 2016 року за №841/28971 (далі по тексту - Порядок №110).

Так, пунктом 2 Порядку №110 встановлено, що вимога - це письмова, обов'язкова для виконання у визначений термін вимога Національного агентства України з питань державної служби (далі - Нацдержслужба) або його територіальних органів, яка надсилається державним органам та їх посадовим особам у встановлених Законом випадках з метою усунення порушень законодавства про державну службу.

При цьому, відповідно до пункту 5 Порядку №110 вимога може містити зобов'язання державному органу та його посадовим особам щодо скасування рішення державного органу, яке суперечить законодавству про державну службу, в частині реалізації громадянами права на державну службу, повністю або частково.

Як встановлено судом та вбачається з оскаржуваної вимоги «Про скасування наказу Державної архівної служби України від 10 липня 2017 року №к/1-181 «Про звільнення ОСОБА_1.» від 08 грудня 2017 року №42, остання, окрім скасування наказу Державної архівної служби України від 10 липня 2017 року №к/1-181 «Про звільнення ОСОБА_1.», містить вимогу про поновлення порушених прав державного службовця ОСОБА_1 шляхом видання наказу про її поновлення на посаді, що не відповідає положенням пункту 5 Порядку №110, оскільки вказана норма передбачає право відповідача лише на вимогу щодо скасування рішення державного органу, яке суперечить законодавству про державну службу, та не надає права відповідачу зобов'язувати відповідний державний орган приймати рішення щодо поновлення прав громадян на державну службу.

Таким чином судом встановлено, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної вимоги, вийшов за межі наданих йому діючим законодавством України повноважень, що не спростовано й представником останнього під час судового розгляду справи. Так, представник відповідача, пославшись на практику, яка склалась при винесенні подібних вимог, не заперечувала факту перевищення Національним агентством України з питань державної служби наданих повноважень.

При цьому, у даній справі суд не дає оцінку підставам винесення оскаржуваної вимоги та підставам звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, оскільки вказане є предметом судового розгляду в іншій справі, що не заперечується сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Державної архівної служби України задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Національного агентства України з питань державної служби від 08 грудня 2017 року №42 «Про скасування наказу Державної архівної служби України від 10 липня 2017 року №к/1-181 «Про звільнення ОСОБА_1.».

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2018 року.