Справа № 800/591/16 (800/56/16)
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.04.2018 Київ А/9901/103/18 800/591/16 (800/56/16)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Берназюка Я.О.,

суддів: Бучик А.Ю., Коваленко Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2017 року (судді Стародуб О.П., Загородній А.Ф., Мойсюк М.І., Олексієнко М.М., Рецебуринський Ю.Й.)

у справі № 800/591/16 (800/56/16)

за позовом ОСОБА_2

до Вищої ради юстиції

про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2016 року ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач) звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої ради юстиції (далі за текстом - ВРЮ) в якому просив: визнати бездіяльність Вищої ради юстиції незаконною та зобов'язати опублікувати на офіційному веб-сайті рішення про внесення подання до Верховної Ради України про його звільнення з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку із порушенням присяги.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в порушення вимог частини четвертої статті 24 Закону України «Про Вищу раду юстиції» рішення про його звільнення з посади судді за порушення присяги не було оприлюднено на офіційному веб-сайті ВРЮ на наступний день після його прийняття.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову повністю. Письмові заперечення проти адміністративного позову від 05 лютого 2016 року відповідач обґрунтовував тим, що проголошення резолютивної частини рішення відбулось у присутності представників позивача, про прийняте щодо нього рішення позивачу було відомо, на даний час повний текст рішення оприлюднений на сайті відповідача, а несвоєчасне його оприлюднення не призвело до порушення прав позивача, який скористався правом на судовий захист. Крім того, зазначив, що затримка оприлюднення рішення щодо позивача була пов'язана із значною кількістю матеріалів, розглянутих відповідачем у цей період.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 11 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача. При розгляді справи Вищим адміністративним судом України як судом першої інстанції таких порушень не встановлено. Крім того, зазначено, що позивач не обґрунтував порушення його прав відповідачем у спірних правовідносинах.

Верховний Суд України постановою від 18 жовтня 2016 року скасував постанову суду першої інстанції і справу направив на новий судовий розгляд, оскільки пояснення представників позивача в судовому засіданні, в яких вони наводили доводи на підтвердження позовних вимог, судом не проаналізовані і мотивів на спростування цих доводів судове рішення не містить.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2017 року в задоволенні позову повторно було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою Вищого адміністративного суду України представник позивача - ОСОБА_3 звернувся із заявою про її перегляд в якій просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2017 року та задовольнити позовну заяву ОСОБА_2

Заяву про перегляд судового рішення представник позивача обґрунтовує наступним: в супереч імперативно визначеним нормам законодавства, а саме: частини четвертої статті 24 Закону України «Про Вищу раду юстиції» рішення Вищої ради юстиції було опубліковано через 1 місяць 4 дні, тобто з простроченням виконання свого прямого обов'язку на 1 місяць і 3 дні; порушення строку оприлюднення рішення призвело до грубого порушення права заявника, передбаченого статтею 32 Конституції України щодо отримання відомостей відносно себе, зокрема, щодо отримання відомостей про обвинувачення в порушенні присяги; порушення строку оприлюднення рішення призвело до грубого порушення права заявника на ефективну реалізацію судового захисту своїх трудових прав та права на достатній життєвий рівень; порушення строку оприлюднення рішення призвело до грубого порушення права заявника на належний процес, який в тому числі є частиною принципу верховенства права, який в свою чергу є одним з фундаментальних основ прав людини.

Ухвалою Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року відкрито провадження у справі.

Розгляд справи Верховний Суд України не закінчив.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності й Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до пункту 1 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" зазначеного Закону заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів у складі: судді-доповідача Гриціва М.І., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.

До початку судового розгляду справи суддя Гриців М.І. подав заяву про самовідвід, оскільки, як убачається з матеріалів справи, брав участь у вирішенні цієї справи у Верховному Суді України, що виключає його повторну участь в розгляді цієї справи у Верховному Суді у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з огляду на положення частини другої статті 37 КАС України. Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року суддю Гриціва М.І. відведено від розгляду справи № 800/591/16 (800/56/16).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів у складі: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бучик А.Ю., Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року справу прийнято до провадження, а ухвалою від 13 березня 2018 року справу призначено до розгляду на 10 квітня 2018 року, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення та виклику учасників справи, колегією у складі трьох суддів.

23 січня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні, в якому представник позивача просить провести судовий розгляд справи за участю сторін.

Розглянувши це клопотання, колегія суддів вирішила відмовити у його задоволенні у зв'язку із наступним. Відповідно до пункту 1 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) заяви про перегляд розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше. Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи. При цьому суд враховує, що справа розглядається в адміністративних судах з 22 січня 2016 року, що дозволило скаржнику у повній мірі скористатися відповідними процесуальними правами, зокрема, правом надати суду свої письмові пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи заяви про перегляд рішення суду, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Верховної Ради України від 19 лютого 2009 року № 1030-VI позивача обрано суддею Вищого господарського суду України безстроково.

13 червня 2014 року та 09 липня 2014 року до Вищої ради юстиції надійшли звернення народного депутата України VII скликання ОСОБА_5 та Хмельницької міської ради щодо порушення суддею Вищого господарського суду України ОСОБА_2. норм процесуального законодавства.

За результатами розгляду зазначених звернень ВРЮ прийняла рішення від 24 грудня 2015 року № 1202/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Вищого господарського суду України за порушення присяги судді. В засіданні проголошено резолютивну частину рішення.

Згідно довідки секретаріату ВРЮ від 04 лютого 2016 року № 1342/0/9-16 рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року оприлюднено на офіційному веб-сайті ВРЮ 28 січня 2016 року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) рішення Вищої ради юстиції оголошується публічно, безпосередньо після його винесення та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Вищої ради юстиції не пізніше ніж на наступний день із дня його прийняття.

Вищим адміністративним судом України було встановлено, що 28 січня 2016 року на виконання вимог частини четвертої статті 24 Закону України «Про Вищу раду юстиції» на веб-сайті відповідача було оприлюднене рішення від 24 грудня 2015 року № 1202/0/15-15.

Таким чином, оскільки відповідачем рішення щодо позивача оприлюднене, порушення вимог закону на час розгляду справи Вищим адміністративним судом України були усунуті і права позивача в цій частині судового захисту не потребують, а тому, суд дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача оприлюднити рішення задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною суд виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом наведених норм судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

Судом встановлено, що розгляд дисциплінарної справи щодо позивача проводився відповідачем відкрито і резолютивна частина рішення за результатами розгляду була проголошена публічно 24 грудня 2015 року.

При цьому, як встановлено судом, під час проголошення зазначеного рішення на засіданні ВРЮ були присутні два уповноважених представника позивача, що свідчить про обізнаність позивача з прийнятим щодо нього рішенням.

Також, судом встановлено, що ще в грудні 2015 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом про скасування рішення ВРЮ від 24 грудня 2015 року № 1202/0/15-15 (справа № 800/332/16 (800/499/15)), несвоєчасне оприлюднення якого стало підставою для звернення до суду з позовом.

Таким чином, встановлені судами фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач був своєчасно поінформований про прийняте стосовно нього 24 грудня 2015 року рішення і ще до кінця 2015 року подав позовну заяву до суду про його скасування, яку було прийнято судом до розгляду і в подальшому розглянуто. Це в свою чергу, спростовує доводи позивача, що несвоєчасне оприлюднення рішення на веб-сайті ВРЮ порушує його права на інформацію та ефективний судовий захист.

Крім того, судом зазначено, що опублікування рішення на веб-сайті відповідача було не єдиним способом забезпечення права на інформацію. Таке право позивача могло бути реалізоване й іншим способом, зокрема, шляхом отримання у встановленому законом порядку за відповідним зверненням копії зазначеного рішення, однак такі обставини не були предметом спору у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного адміністративного суду вважає, що за наслідками розгляду позову Вищий адміністративний суд України дійшов правильного висновку про те, що позивач був своєчасно поінформований про прийняте щодо нього 24 грудня 2015 року рішення, а також належним чином спростував доводи позивача, що несвоєчасне оприлюднення рішення відповідача на веб-сайті порушує його права на інформацію та ефективний судовий захист, і, як наслідок потребує наступного судового захисту.

Доводи, викладені у заяві про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2017 року про відмову в задоволенні позову, не дають підстав вважати, що це судове рішення ухвалене без дотримання норм матеріального та процесуального права, та не спростовують правильності викладених у постанові висновків, а тому відповідно до частини першої статті 244 КАС України у задоволенні заяви ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись статтями 1711, 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), пунктом 1 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2017 року відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року).

Головуючий суддя Я.О. Берназюк

Судді: А.Ю. Бучик

Н.В. Коваленко