Справа № 335/8659/17(2-а/335/405/2017)
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2018 року справа № 335/8659/17(2-а/335/405/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.,

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 вересня 2017 року (суддя 1-ї інстанції Калюжна В.В., місце складання м. Запоріжжя, дата прийняття 14.09.2017р., дата складання повного тексту відсутня) в адміністративній справі №335/8659/17 (2-а/335/405/2017) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати довічної пенсії; зобов'язання поновити з 20 грудня 2016 року нарахування та виплату позивачу пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2017 року позовні вимоги за період з 01 квітня 2015 року по 24 січня 2017 року залишені без розгляду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що при вирішенні справи по суті суд не врахував того, що зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій, досягнутий працівниками правоохоронних органів не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 2005 року отримує довічну пенсію у сумі 2701,22 грн. з урахуванням пільгового обчислення вислуги років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплату якої гарантується Законами та державою.

З 01 квітня 2015 року виплату пенсії йому припинено.

У січні 2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про прийняття рішення щодо виплати йому пенсії в період з 01.04.2015 року.

Листом від 13 січня 2017 року №112/М-9 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило позивача, що у зв'язку з прийняттям рішення Конституційним Судом України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року позивачу поновлено виплату пенсії з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року. При цьому також повідомлено, що у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 06.12.2016 року, у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року тимчасово призначені пенсії особам, які, зокрема займають посади державної служби, визначені Законом України «Про державну службу» не виплачуються.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

01 січня 2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року.

Відповідно до вказаного закону були внесені зміни до першого речення частини 1 статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , якими встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Також Законом № 911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до абзацу 2 і 3 частини 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Тобто, з 01 січня 2016 року почали діяти встановлені Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» обмеження щодо виплати призначених пенсій особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про державну службу".

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме, серед іншого, перше речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відповідач був зобов'язаний відновити виплату пенсії позивачу.

Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину першу статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в такій редакції: "Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії не виплачуються".

При цьому порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цими Законами, поширено на всіх пенсіонерів незалежно від часу призначення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що Закон України №1774-VIII від 06.12.2016 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо обмеження у 2017 році виплати військової пенсії працюючим державним службовцям на час виникнення спірних правовідносин є діючим, рішенням Конституційного Суду України чи іншим законом не скасований, а отже підлягає обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що пенсія, призначена за Законом "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" працюючим на посадах відповідно до Закону України "Про державну службу", не виплачується у період з 01 січня 2016 року по 20 грудня 2016 року та з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Така позиція відповідає висновкам, викладеним у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційного Суду України, який зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року №3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Оскільки, позивач працює на посаді та умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", що не заперечується сторонами, то на нього поширюється дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах державної влади.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав поновлювати пенсію позивачу на умовах та в порядку, які не передбачені чинним законодавством, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з позицією суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час прийняття рішення).

Відповідно до положень частин 1-3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інших строків звернення до суду за захистом порушених прав, до спірних правовідносин слід застосувати положення частини 2 статті 99 КАС України, якими передбачено шестимісячний строк звернення до суду.

Аналогічні обмеження щодо застосування шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом містить частина 2 статті 122 КАС України (в редакції, чинній на час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції).

Даною нормою визначено, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, статтею 123 КАС України (в редакції, чинній на час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції) визначено, що пропущення строків звернення до адміністративного суду має наслідком залишення позовної заяви без розгляду.

Оскільки виплата пенсії носить щомісячний регулярний характер, то позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав після того, як у територіального органу Пенсійного фонду України виникли підстави для поновлення виплати йому пенсії та після нездійснення вказаних виплат, тобто в грудні 2016 року.

Разом з тим, з адміністративним позовом до суду позивач звернувся лише 25 липня 2017 року (а.с.2).

Отже, враховуючи дату звернення позивача з позовом до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду за захистом свого права щодо отримання пенсії за період з 20 грудня 2016 року по 24 січня 2017 року.

Поважних причин пропуску даного строку представником позивачів не наведено, а судом не встановлено.

Правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 99,100 КАС України висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року (справа №408/2861/17-а) та від 20 лютого 2018 року (справа № 757/12134/14-а).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на законність оскаржуваної постанови.

Постанова ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 123, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 вересня 2017 року в адміністративній справі №335/8659/17 (2-а/335/405/2017) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2018року.

Головуючий суддя: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак