Справа № 808/136/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року (15 год. 30 хв.)Справа № 808/136/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

при секретарі судового засідання Стратулат С.В.,

за участю представників:

позивача - Козика А.І.;

відповідача - Когут А.В.;

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» (72304, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Лінійна, буд. 13-А, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» (далі - позивач) звернулося до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (надалі - відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.12.2017 № № 1, 1, які прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Позивачем у позові (а.с.3-6) зазначено, що позивачем отримані податкові повідомлення-рішення від 22.12.2017 № № 1, 1, за якими зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 102916 грн. та застосовано штрафу (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 25729 грн. Податкові повідомлення-рішення складені на підставі висновків акту №596/08-01-12-02/249050 від 19.10.2017 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» з питань достовірності нарахування від'ємного значення з податку на додану вартість за липень 2017 року». За вказаним Актом перевірки встановлено наступні порушення: підпунктів 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України. Позивач вважає, що надав до перевірки на підтвердження реальності господарських операцій всі первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Висновки контролюючого органу про допущення позивачем порушення підпунктів 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 204 ПК України є, на його думку є необґрунтованими.

15.01.2018 відкрито провадження у справі на призначене підготовче засідання на 15.02.2018.

15.02.2018 судом винесено ухвалу про перерву у підготовчому засіданні до 06.03.2018, також оголошувалась перерва до 12.03.2018.

12.03.2018 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 12.03.2018. У судовому засідання оголошувалась перерва до 28.03.2018.

У судовому засіданні 28.03.2018 представник позивача позов підтримав та надав пояснення, відповідно до яких вказав, що господарська операція між позивачем та ФОП ОСОБА_3 оформлена відповідно до вимог діючого законодавства, єдиним зауваженням відповідача було не зазначення у товарно-транспортній накладній точної адреси розвантаження, а зазначено лише місто Мелітополь. Зазначає, що таке зауваження не може бути підставою для встановлення порушень, які відображені у акті перевірки. Просив позов задовольнити.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.48-62), в якому зазначено, що фахівцями контролюючого органу проведено позапланову виїзну перевірку позивача під час якої встановлено отримання позивачем від постачальника ФОП ОСОБА_3 продукції, яка була використана в подальшому в неоподатковуваних операціях. Також зазначено, що пункт розвантаження, вказаний у товарно-транспортній накладній не відповідає адресі складських приміщень та виробничих потужностей позивача. Вважає, що позивачем не доведено використання в оподатковуваних операціях сировини, отриманої від постачальника ФОП ОСОБА_3

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Сторони під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 28.03.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

У період з 05.10.2017 по 11.10.2017, фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» з питань достовірності нарахування від'ємного значення з податку на додану вартість за липень 2017 року, за результатами якої складено Акт №596/08-01-12-02/249050 від 19.10.2017 (а.с.20-33).

За висновками вказаного Акту: «…перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» в податковій декларації за липень 2017 року встановлено порушення пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України …, в результаті чого: завищено від'ємне значення з ПДВ за липень 2017 року на суму 102916грн.; від'ємне значення з ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за липень 2017 року на суму 102916грн.

Результатом розгляду відповідачем Акту стало прийняття 22.12.2017 відносно ТОВ «МАСТЕР-ЛЮКС» податкового повідомлення-рішення №3, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 102916грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 25729грн., та податкового повідомлення-рішення №1, яким встановлено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 102916грн.

Судом досліджено Розрахунок штрафних санкцій до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, та з'ясовано, що між сторонами відсутній спір щодо числових показників та калькуляцій за відповідні податкові періоди.

Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та наданими докази підтверджено, що 23.03.2017 між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладений договір поставки №28, відповідно до умов якого продавець - ФОП ОСОБА_3 зобов'язується поставити та передати у власність позивачу (покупець) товар - лист сталевий (а.с.112-113).

Доказами фактичного здійснення вказаного договору та відповідних розрахунків є виписка за особовим рахунком (а.с.114-120), дані бухгалтерського обліку (а.с.120), рух коштів по рахунку (а.с.121-133,) рахунок-фактура (а.с.134, 139, 142, 143), видаткова накладна (а.с.135, 140,141, 144), товарно-транспортна накладна (а.с.136-139).

Позов підлягає задоволенню через зазначене вище та через наступне.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п.198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідачем не надано до суду доказів визнання судом недійсним правочину, укладеного позивачем з ФОП ОСОБА_3

Доказів реалізації відповідачем повноважень, передбачених пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, щодо визнання договорів позивача з контрагентом недійсними - до суду не надано.

Доказів притягнення службових осіб позивача, до кримінальної (адміністративної) відповідальності за здійснення операцій з ФОП ОСОБА_3 викладених в Акті перевірки, відповідачем до суду не надано.

Відповідач, зазначаючи у відзиві, що позивач отримав від ФОП ОСОБА_3 продукцію, яка була використана в подальшому в неоподатковуваних операціях, відповідач не наводить жодних доказів такого твердження.

Суд вважає за необхідне звернути уваги, на правову позицію викладену у п.38 рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява №803/02), а саме: «…коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як, зокрема, зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 31.03.2015 по справі №21-15а15: «… для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської діяльності, визначальною ознакою якої є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. За відсутності ж факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів …».

Аналогічна правова позиція викладена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 по справі №21-1440а16.

Позивачем надані до суду документи, які, на його думку, підтверджують зміни у складі його активів внаслідок вчинення операцій, оподаткування яких становить предмет спору у справі.

З урахуванням приписів ч.1, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2, п.2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 надані позивачем до суду докази, документи у сукупності підтверджують фактичне виконання ФОП ОСОБА_3 своїх зобов'язань, реальне здійснення господарських операцій.

Відповідно до вимог п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, позивач веде облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань.

З наданих представником позивача пояснень, документів вбачається використання позивачем продукції, отриманої від ФОП ОСОБА_3, у власній господарській діяльності. Доказів зворотнього суду не надано.

Тобто, документально підтверджено формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ФОП ОСОБА_3 за періоди, оподаткування яких становить предмет спору у справі.

Судом вивчено приписи пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231, п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України (які були чинними у податкові періоди, оподаткування яких становить предмет спору у справі).

У той же час, позивачем надано до суду докази товарності операцій (реальності настання наслідків), результатів господарської діяльності вказаних юридичних осіб.

Наведені вище докази, обставини, встановлені судом спростовують факт порушення позивачем вимог пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231, п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, як то зазначено в Акті і на чому наполягає відповідач.

Також суд критично оцінює твердження відповідача, що у товарно-транспортних накладених вказаний пункт розвантаження, не відповідає адресі складських приміщень та виробничих потужностей позивача, а тому позивач використовував отриману продукцію у неоподатковуваних операціях.

Судом досліджені товарно-транспортні накладні (а.с.136-138). У товарно-транспортних накладних вказаний пункт розвантаження «м.Мелітополь», в той же час адреса складських приміщень та виробничих потужностей позивача: м.Мелітополь, вул.Лінійна, 13а.

Так, відповідно до п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерство транспорту України №363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

В той же час, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

З урахуванням викладених норм, суд робить висновок, що товарно-транспортна накладна підтверджує факт перевезення вантажу та не може слугувати єдиною підставою для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Документи на проведення відповідної господарської операції оцінюються у їх сукупності, а тому неповне зазначення у товарно-транспортній накладній адреси пункту розвантаження, з урахуванням наявності інших належних первинних документів, не є доказом використання позивачем продукції, отриманої від ФОП ОСОБА_3, у неоподатковуваних операціях.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 22.12.2017 № № 1, 1 прийняті ГУ ДФС у Запорізькій області не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним і підлягає скасуванню.

Як зазначено у ч.6 ст.19 Господарського кодексу України, органи державної влади і посадові особи зобов'язані здійснювати інспектування та перевірки діяльності суб'єктів господарювання неупереджено, об'єктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси суб'єктів господарювання.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» (72304, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Лінійна, буд. 13-А, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.12.2017 № № 1, 1, які прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» (72304, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Лінійна, буд. 13-А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судовий збір у розмірі 3473,41 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05 квітня 2018 року

Суддя Ю.В. Калашник