Справа № 200/19835/16-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/1039/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Женеску Е.В.,

при секретарі Санжаровській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі Дніпропетровської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити дії з надання публічної інформації та стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтувавши позовні вимоги тим, що 19 серпня 2016 року він направив до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради письмовий запит на отримання публічної інформації. 29 серпня 2016 року Заступник голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 надав позивачу відповідь на запит, у якому відсутня інформація на п.1 запиту, тобто відповідачі надали неповну інформацію на запит про отримання публічної інформації. Протиправні дії відповідачів завдали позивачу моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, пов'язаних з наданням неповної інформації, він переніс психологічний стрес, відчуває негативні емоції, моральні переживання, дискомфорт, втратив душевний спокій, був змушений витрачати час для вирішення питання, пов'язаного із захистом своїх прав. Моральну шкоду позивач оцінює в 850 грн. Крім того, позивачу заподіяну матеріальну шкоду, яка полягає в тому, що в зв'язку з наданням неповної інформації на запит, позивач був змушений витратити 25,5 годин для підготовки адміністративного позову, що з огляду на розмір мінімальної заробітної плати в Україні складає 231,03 грн.

З огляду на зазначене, позивач просить суд зобов'язати Заступника голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 та виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради вчинити дію з надання повної публічної інформації у відповідності до запиту про надання публічної інформації ОСОБА_1 Стягнути з Заступника голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію за заподіяну моральну шкоду внаслідок порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» в розмірі 850 грн. Стягнути з Заступника голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію за заподіяну моральну шкоду внаслідок порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» в розмірі 231,03 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі до суду не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Справа розглядається у відповідності до ст. 205 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

15 грудня 2017 року набула чинності нова редакція КАС України відповідно до пунктів 10, 12 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що 19 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету міської ради м. Дніпропетровська з запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати наступну інформацію:

-Ким, коли і на підставі якого документа створена Адміністративна комісія при виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради;

-Склад адміністративної комісії при виконкомі Дніпропетровської міської ради та коли і яким документом затверджений;

-Положення про адміністративну комісію при виконавчому комітеті;

-Копію протоколу засідання Адміністративної комісії від 20.07.2016 року та 03.08.2016 року.

Листом від 29.08.2016 року за вих. № 695 заступник голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 надав копії запитуваної інформації:

-Положення про адміністративну комісію при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради;

-склад адміністративної комісії при виконавчому комітеті міської ради;

-протокол засідання адміністративної комісії від 20.07.2016 року № 12;

-протокол засідання адміністративної комісії від 03.08.2016 року № 13.

Як вбачається з даного листа від 29.08.2016 року, відповіді на питання, яке містилося в запиті ОСОБА_1, а саме «Ким, коли і на підставі якого документа створена Адміністративна комісія при виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради», цей лист відповідача не містить.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Приписами п.п. 1, 4 статті 13 Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Отже, відповідачі у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» є розпорядниками інформації.

У відповідності до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про інформацію» право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних,

інформаційних ресурсів; обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 4 цього Закону передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ст. 22 "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем було подано запит на отримання інформації, який відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані: надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Разом з тим, заступником голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради ОСОБА_2 надано не повну інформацію на запит ОСОБА_1, а саме не надано відповіді на п.1 запиту - «Ким, коли і на підставі якого документа створена Адміністративна комісія при виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради».

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідачі зобов'язані довести правомірність своїх дій, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами ту обставину, що ними надана повна та точна інформація на запит позивача, однак відповідачі свого процесуального обов'язку не виконали.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що Заступник голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради ОСОБА_2 та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради порушили вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», надавши неповну інформацію за запит ОСОБА_1 від 19.08.2016 року, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів вчинити дію з надання повної публічної інформації у відповідності до запиту про надання публічної інформації ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідачів належним чином не доведено.

Наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про порушення звичайних життєвих зв'язків в зв'язку з ненаданням повної відповіді, особливо враховуючи обсяг наданої відповідачем інформації на запит.

Позивач не довів факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю відповідачів, не визначив якими доказами це підтверджується.

Також позивачем не визначено та не обґрунтовано, з чого позивач виходив, оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 850,00 грн.

Тобто, позивачем не доведено спричиненої відповідачами моральної шкоди за наведеними вище критеріями їх оцінки, а тому вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу в обгрунтування розміру завданої йому матеріальної шкоди, не обґрунтовано підстави для застосування для розрахунку матеріальної шкоди величини мінімальної заробітної плати в Україні, крім того, незрозумілим є включення до обрахування матеріальної шкоди часу, витраченого на доставку відповідачам інформаційного запиту та отримання відповіді на запит.

В зв'язку з зазначеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди також необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 286 КАС України, суд , -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Заступника голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити дії з надання публічної інформації та стягнення моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати Заступника голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради ОСОБА_2 та виконавчий комітет Дніпровської міської ради вчинити дію з надання повної публічної інформації у відповідності до запиту про надання публічної інформації ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Заступника голови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 та Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 183 грн. 74 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Е.В. Женеску