Справа № 814/616/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/616/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду, яка прийнята в місті Миколаєві 18 серпня 2017 року у складі суду: судді Біоносенка В.В. та складена в повному обсязі 23 серпня 2017 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 року № 1, яким йому визначено зобов'язання з орендної плати в сумі 40553,28 гривень; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 221-17 від 03.02.2017 року, пред'явлену ОСОБА_2 на суму податкового боргу з орендної плати 40147,94 гривень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач - Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції, зокрема, норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2016 року ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області винесло податкове повідомлення-рішення № 1 про визначення ОСОБА_2 податкового зобов'язання з орендної плати за землю в сумі 40553,28 гривень.

Також 03.02.2017 року ГУ ДФС у Миколаївській області направило позивачу податку вимогу № 221-17 про сплату податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями з орендної плати за змелю у розмірі 40147,94 грн.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням та податковою вимогою, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного.

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.п. 288.1-288.4 ст. 288 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

В свою чергу, згідно п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 287.5 статті 287 Податкового кодексу України чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Проте, у виставленому позивачу податковому повідомленні - рішенні відповідачем не визначено підстав для нарахування орендної плати позивачу, у наведеному у рішенні розмірі.

З оскаржуваного податкового повідомлення - рішення не можливо встановити за яким договором оренди виставлено таке рішення та щодо якої земельної ділянки.

В ході судового розгляду справи, відповідач-1, як на підставу для виставлення позивачу оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, послався на укладений 26.03.2010 року ОСОБА_2 з Миколаївською міською радою договір оренди землі № 7564, відповідно до якого останній взяв в оренду для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 982 кв.м.

Водночас, досліджуючи вказаний договір оренди, колегією суддів встановлено, що в ньому визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки у розмірі 449701,51 грн., визначено загальний розмір орендної плати за землю у сумі 449,70 грн., що підлягає сплаті.

Проте, згідно наданого відповідачем в ході судового розгляду справи розрахунку податкового зобов'язання за оскаржуваним рішенням, вбачається, що виставляючи позивачу оскаржуване податкове повідомлення - рішення, відповідач виходив з того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянку, за яку позивач повинен сплатити оренду плату, складає 13765541,34 грн., а розмір орендної плати, що підлягає сплаті позивачем складає - 40553,28 грн.

Проте, вказаний розмір грошової оцінки земельної ділянки не відповідає даним договору оренди земельної ділянки, на який посилається відповідач.

При цьому, в ході судового розгляду справи відповідачем не доведено підстав для застосування для розрахунку орендної плати саме вказаного розміру нормативної грошової оцінки, а так само не доведено, що здійснений відповідачем розрахунок стосується саме земельної ділянки згідно договору оренди від 26.03.2010 року, укладеного ОСОБА_2 з Миколаївською міською радою.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2015 року позивач звертався із заявою до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, в якій повідомив про здійснення продажу будинку для обслуговування якого йому надавалась земельна ділянку в оренду за договором від 26.03.2010 року та просив визначити йому грошове зобов'язання з орендної плати у зв'язку з припиненням дії договору оренди з 01.01.2015 року по 23.06.2015 року.

На вказану заяву позивача, відповідачем було виставлено останньому податкова вимога, в якій визначено, що станом на 20.09.2015 року сума, що підлягає сплаті позивачем з орендної плати за землю складає 1464,95 грн., що суперечить виставленому в подальшому позивачу оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню.

Також направляючи позивачу оскаржувану податкову вимогу, відповідачем-2 не визначено підстав для нарахування орендної плати позивачу, у наведеному у ній розмірі. При цьому, слід наголосити, що розмір визначеної орендної плати позивачу у податковій вимозі відрізняється від такої суми, що визначена у податковому повідомленні - рішенні, проте в ході судового розгляду справи відповідачем-2 не доведено підстав для виставлення позивачу податкової вимоги зі сплати орендної плати у наведеному у ній розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені обставини щодо не визначення відповідачами земельної ділянки, за яку позивачу нараховано оренду плату, з огляду на невідповідність розміру орендної плати, що виставлена позивача, розміру такої орендної плати, що визначена в договорі, на який посилаються відповідачі, та не доведення відповідачами виставленого позивачу розміру орендної плати та підстав такого нарахування, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та оскаржувані податкове повідомлення - рішення та вимога про сплату податкового боргу підлягають скасуванню саме з цих підстав.

Колегія суддів вважає, що вірно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції помилково не надав оцінки наведеним вище обставинам, перейшовши до оцінки строку дії договору оренди землі, в той час, як відповідачами взагалі не доведено підстав для нарахування орендної плати за землю позивачу та підстав виставлення податкової вимоги зі сплати податкового боргу у наведеному у такій вимозі розмірі.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті позовних вимог, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає зміні в частині мотивів, з яких суд першої інстанції виходив, задовольняючи заявлені вимоги позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року - змінити, виключивши мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, а саме щодо оцінки строку дії договору оренди землі, та визначити мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець