Справа № 826/6700/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2018 року № 826/6700/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геозахист» (далі також –

позивач, ТОВ «Геозахист»)

до Головного управління ДФС у м.Києві (далі також – відповідач)

про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м.Києві щодо направлення ТОВ «Геозахист» запиту від 19.04.2016 №9182/10/26-15-144-04-02 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень).

Позовні вимоги вмотивовано тим, що запит про надання інформації направлено відповідачем до позивача за відсутності на те підстав, визначених статтею 73 Податкового кодексу України та Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245. Крім того, запит оформлений з порушенням встановлених до нього законодавством вимог.

Протиправні дії відповідача щодо направлення запиту про надання податкової інформації перешкоджають позивачу – платнику податків здійснювати господарську діяльність і є втручанням у його господарську діяльність.

До того ж відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційна інформація про особу, в тому числі про юридичну, може поширюватися за бажанням цієї особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках відповідно до закону. Тому оспорювані дії відповідача суперечать інтересу позивача, який він має у податкових правовідносинах і полягає у належній фіксації податковим органом обставин господарської діяльності платника податків, неухильному дотриманні органом управління визначених законом процедур реалізації владних управлінських функцій, здійснення таких процедур лише в разі наявності визначених законом підстав тощо.

У додаткових поясненнях, наданих суду, позивач також зазначив про те, що надані відповідачем докази на підтвердження обґрунтованості направлення ТОВ «Геозахист» запиту про надання інформації не містять достатніх підстав для направлення такого запиту.

Відповідач у письмовому запереченні, щодо позову заперечив, стверджуючи, що надіслання запиту позивачу про надання інформації відповідає вимогам податкового законодавства, у зв’язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

У поясненні на адміністративний позов відповідач також зазначив, що необхідність направлення запиту до позивача була обумовлена необхідністю виконання завдання ДФС України щодо відпрацювання ризикового імпортера ТОВ «Євро Ефект» та його контрагентів по ланцюгу, які скористались схемним податковим кредитом по ланцюгу постачання. Відповідно до схеми руху товарно-грошових потоків ТОВ «Євро Ефект» за відповідний період одним із контрагентів вказаного товариства було ТОВ «Канремторг». З метою встановлення реальності взаємовідносин між ТОВ «Канремторг» та ТОВ «Геозахист» за відповідний період, останньому було направлено запит про надання інформації, щодо чого не погодився позивач та повідомив відповідача про відмову у наданні інформації.

У судове засідання 14.03.2018 представники сторін не прибули, хоча належним чином повідомлені про його проведення.

Позивач надіслав до суду клопотання від 06.03.2018 про розгляд справи за відсутності його представника.

Також в матеріалах справи міститься заява представників сторін від 02.08.2016 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2016 ТОВ «Геозахист» отримав письмовий запит Головного управління ДФС у м.Києві від 19.04.2016 №9182/10/26-15-14-04-02 «Про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень)», в якому контролюючий орган просив надати зазначені у запиті відомості та документи, пов’язані із господарськими правовідносинами ТОВ «Геозахист» із ТОВ «Канремторг» за період з 01.10.2015 по 31.01.2016, а також щодо використання у власній господарській діяльності товарів, придбання яких документально оформлено у відносинах із зазначеним платником податків.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо направлення такого запиту, позивач оскаржив такі дії до суду.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Відповідно до п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами, є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також, законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Підпунктами 20.1.2, 20.1.3, 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право:

- для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також, фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом;

- отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали;

- проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 72 Податкового кодексу України визначено перелік інформації, яка використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу. В тому числі згідно з п.72.1 ст.72 Податкового кодексу, це інформація від платників податків та податкових агентів.

Відповідно до п.73.1 ст.73 Податкового кодексу України інформація, визначена у статті 72 цього Кодексу, безоплатно надається контролюючим органам періодично або на окремий письмовий запит контролюючого органу у терміни, визначені пунктом 73.2 цього Кодексу.

Пунктом 73.3 ст.73 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої, встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов’язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 9, 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245 (далі – Порядок №1245), органи державної податкової служби мають право звернутися до суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої, встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв'язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.

У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Згідно з п.14 Порядку №1245 суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту, якщо інше не передбачено Податковим кодексом України.

У разі, коли за результатами перевірок інших платників податків або за результатами аналізу податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на органи державної податкової служби, платник податків зобов'язаний надати пояснення та їх документальне підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня надходження запиту.

Отже, податковий орган у порядку, визначеному законом наділений правом надсилати платникам податків, письмові запити про надання інформації (пояснень) та документальних підтверджень, якщо за результатами аналізу податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на органи державної податкової служби.

Судом встановлено, що у запиті Головного управління ДФС у м.Києві від 19.04.2016 №9182/10/26-15-144-04-02, надісланому на адресу позивача, міститься, поміж іншого, посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації, а саме посилання на пп.16.1.5 і 16.1.7 п.16.1 ст.16, пп.20.1.2 п.20.1 ст.20, пунктів 1 а 3 абзацу третього пп.73.3 ст.73, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, п.14 Порядку №1245.

Запит також містить підстави для його надіслання позивачу, які полягають у тому, що Головним управлінням ДФС у м.Києві виявлено факти, що свідчать про недостовірність визначення ТОВ «Геозахист» податкового кредиту в сумі 135 272 грн. у взаємовідносинах з ТОВ «Канремторг», що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за жовтень 2015 року – січень 2016 року. На зазначене вказують результати аналізу показників, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ, поданих платником податків за відповідні періоди та податкової інформації, отриманої й опрацьованої відповідно до статей 72, 73 та 74 Податкового кодексу України, що відповідно до п.74.1 статті 74 Податкового кодексу України використовується для виконання покладених на контролюючі органи завдань, а саме даними з Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до цих даних з’ясовано документальне оформлення господарських операцій за відсутності факту їх реального здійснення, оскільки не підтверджується придбання ТОВ «Геозахист» товарів (габіонних матраців, комплексів «армогрунтова стіна», європіддонів, габіонів коробчатих) у ТОВ «Канремторг», оскільки неможливе виконання операцій з постачання товару наявними трудовими ресурсами ТОВ «Канремторг» з однієї сторони, у якого незначна кількість працівників, з іншої – відсутні дані щодо наявності необхідної матеріально-технічно бази. Вказане свідчить про недотримання ТОВ «Геозахист» норм пп. «а» п.198.1, п.198.3 ст.198 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а також норми іншого податкового законодавства, зокрема Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 в редакції наказу від 23.01.2015 №13 та частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктів 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

При цьому відповідачем додатково надано до суду обґрунтування підстав для звернення до позивача з вищевказаним запитом про надання інформації, яке полягає в тому, що аналіз указаної інформації здійснено на виконання завдання ДФС України, викладеного в листі від 30.12.2015 №47892/7/99-99-22-07-01-17 щодо відпрацювання ризикованого імпортера ТОВ «Євро Ефект» та його контрагентів, які скористалися схемним податковим кредитом по ланцюгу постачання.

Відповідно до схеми руху товарно-грошових потоків ТОВ «Євро Ефект» за період жовтень-листопад 2015 року по ланцюгу постачання «схемний» податковим кредитом скористались ТОВ «Канремторг», по якому управлінням спеціального аудиту вживались контрольно-перевірочні заходи.

За результатами цих заходів щодо ТОВ «Канремотрг» складено узагальнену податкову інформацію від 28.03.2016 №2690/25-15-14-04-02 за звітний період декларування ПДВ з 01.10.2015 по 30.01.2016, якою встановлено порушення норми пп.«а» п.198.1 ст.198, п.185.1 ст.185 та п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України та не підтверджено взаємовідносини між контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, одним із яких є ТОВ «Геозахист».

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наведене вище обґрунтування відповідачем необхідності звернення до ТОВ «Геозахист» відповідно до пп.1 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України є підставою для направлення відповідачем до позивача вищевказаного запиту про надання інформації.

При цьому доводи позивача про те, що вищевказані лист ДФС України від в листі від 30.12.2015 №47892/7/99-99-22-07-01-17 та узагальнена податкова інформацію від 28.03.2016 №2690/25-15-14-04-02 щодо ТОВ «Канремотрг» за звітний період декларування ПДВ з 01.10.2015 по 30.01.2016 є неналежними доказами у справі не заслуговують на увагу суду, оскільки стосуються предмету доказування у цій справі.

Крім того, аналіз судом змісту запиту від 19.04.2016 №9182/10/26-15-14-04-02 дає підстави дійти висновку про наявність у ньому опису інформації, що запитується, та зазначення переліку документів, що її підтверджують, та які необхідно надати. Так, зокрема, відповідач просив у позивача надати: договори купівлі-продажу товарів та додатки до них; первинні документи щодо придбання товарів; рахунки-фактури; видаткові накладні; довіреності на отримання ТМЦ; журнал реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ, податкові накладні; первинні документи щодо транспортування продукції: договори, укладені з перевізниками; товарно-транспортні накладні; розрахункові документи: платіжні доручення або інші документи, що свідчать про виконання грошових зобов’язань та таке інше.

Запит про надання інформації оформлений на бланку відповідача, підписаний уповноваженою особою відповідача – заступником начальника Головного управління ДФС у м.Києві та містить печатку відповідача.

Відтак, вищевказаний запит за своїм змістом та оформленням відповідає вимогам, встановленим до нього законодавством.

При цьому суд погоджується з позивачем, що у даному випадку не є доказом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України лист ДФС України від 02.02.2016 №3271/7/99-99-02-02-17«Про рекомендовану форму запиту про надання інформації», на який в обґрунтування своїх заперечень щодо позову посилається відповідач. Крім того, цей лист не є актом законодавствам, тому не підлягає застосуванню судом при вирішенні цього спору.

Разом з тим необхідно звернути увагу на те, що згідно з приписами п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Згідно з п.16 Порядку №1245 у разі, коли запит складено з порушенням вимог, визначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку, суб'єкт інформаційних відносин звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Таким чином, єдиним правовим наслідком складання та направлення податковим органом на адресу позивача письмового запиту про подання інформації є виникнення обов'язку в останнього подати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження, при цьому у випадку, якщо запит складено з порушенням вимог чинного законодавства відповідний обов'язок у платника податків не виникає.

З огляду на зазначене діяльність податкового органу та його посадових осіб щодо складання та направлення запиту на адресу платника податків є лише службовою діяльністю таких осіб спрямованою на отримання інформації, необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації, з огляду на що, не створює жодних правових наслідків для суб'єкта господарювання та не змінює стану його суб'єктивних прав, оскільки сама по собі не породжує настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов'язки суб'єкта господарювання.

У той же час, право податкового органу направляти платникам податків письмові запити з метою отримання податкової інформації прямо передбачено чинним законодавством України.

Запит про надання інформації та її документального підтвердження не є рішенням суб'єкта владних повноважень та сам по собі не впливає на права та обов'язки платника податків, як і дії податкового органу щодо направлення такого запиту.

У разі отримання або неотримання інформації та первинних документів на запит, податковий орган має право прийняти рішення про проведення перевірки, що передбачено пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Таким чином, рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України буде рішення про проведення перевірки на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України за наслідками розгляду відповіді платника податків на інформаційний запит.

При цьому оцінка належності запиту та обов'язковості відповіді на нього має надаватись при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого після направлення запиту та безпосередньо пов'язаного з таким запитом.

З огляду на викладене, враховуючи, що оскаржувані дії відповідача щодо направлення запиту самі по собі не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не спрямовані на захист та відновлення порушених прав та інтересів позивача, а отже задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 292-297 з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова