Справа № 826/11512/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2018 року № 826/11512/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали, в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем безпідставно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому просить суд скасувати Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі 826/11512/17, призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання 21.11.2017 року з'явились представники позивача та відповідача. Представником відповідача подано письмові заперечення щодо заявленого позову.

Крім того, в судовому засіданні відповідача зобов'язано надати копію спадкової справи.

Згідно частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням вказаних вище норм, суд перейшов до подальшого розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Водночас, відповідно до пп. 10 п.1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Таким чином, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції КАС України.

Враховуючи, що відповідачем не виконано вимог суду щодо надання копії матеріалів спадкової справи № 2/2015, що заведена після померлого ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, судом винесено ухвалу про витребування доказів від 24.01.2018 року.

Станом на час прийняття рішення у справі, відповідачем вимог ухвали суду про витребування доказів не виконано, тому суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із наданих суду доказів, ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 з 04.09.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47291326 від 31.03.2017 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із змісту поданих відповідачем пояснень вбачається, що 25.08.2015 року ОСОБА_2 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. заведено спадкову справу № 2/2015 до майна ОСОБА_4.

Спадкове майно, після смерті ОСОБА_5, у передбачені законом терміни прийнято спадкоємцями: дружиною ОСОБА_1, сином ОСОБА_6, матір'ю померлого ОСОБА_7, донькою ОСОБА_8, про що відповідачем видано Свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_1 12.07.2017 року звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. з заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за формою 16 затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010року № 3253/5.

Листом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 19.08.2017 року за № 355/02-14 позивача повідомлено про необхідність надання документів, що підтверджують належність померлому майна.

Позивачем не надано до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. витребовуваних документів, однак 29.08.2017 року направлено лист із вимогою щодо прийняття остаточного рішення за заявою від 12.07.2017 року.

Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 04.09.2017 року за №374/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на ? частину спадкового майна, а саме акцій в іноземних компаніях, у зв'язку із тим, що не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що порушує її права на прийняття спадщини після смерті її чоловіка.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини врегульовано Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року № 296/5 та Цивільним кодексом України.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217, 1218 та 1268 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. (ст. 1297 ЦК України).

Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що до нотаріальних дій що вчиняються нотаріусами, окрім іншого, віднесено видачу свідоцтва про право на спадщину.

Із змісту глави 7 та 8 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину встановлено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року № 296/5 (надалі - Порядок).

Відповідно до п.1 глави 10 розділу ІІ Порядку, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

При зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Пунктом 2 глави 10 розділу ІІ Порядку встановлено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до змісту п.3 глави 10 розділу ІІ Порядку, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Пунктом 4 глави 10 розділу ІІ Порядку встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з'ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.

Як вбачається із наданих суду доказів, ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 з 04.09.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47291326 від 31.03.2017 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із змісту поданих відповідачем пояснень вбачається, що 25.08.2015 року ОСОБА_2 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. заведено спадкову справу № 2/2015 щодо майна ОСОБА_5.

Спадкове майно після смерті ОСОБА_5, у передбачені законом терміни прийнято спадкоємцями : дружиною ОСОБА_1, сином ОСОБА_6, матір'ю померлого ОСОБА_7, донькою ОСОБА_8, про що відповідачем видано Свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_1 12.07.2017 року звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. з заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за формою 16 затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010року № 3253/5.

Листом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 19.08.2017 року за № 355/02-14 позивача повідомлено про необхідність надання документів, що підтверджують належність померлому майна.

Позивачем не надано до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. витребовуваних документів, проте 29.08.2017 року направлено лист із вимогою щодо прийняття остаточного рішення за заявою від 12.07.2017 року.

Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 04.09.2017 року за №374/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на ? частину спадкового майна, а саме акцій в іноземних компаніях, у зв'язку із тим, що не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що порушує її права на прийняття спадщини після смерті її чоловіка.

Позивачем не заперечується, що жодних доказів, витребовуваних ОСОБА_2 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. - не надано, при цьому зазначено, що надання підтверджуючих доказів не є обов'язковим оскільки, у даному випадку, Свідоцтво не потребує перевірки спадкового майна, лише підтверджує статус позивача як спадкоємця в загальному розумінні, а інформація щодо смерті спадкодавця та його майна.

Вказані доводи позивача безпідставні, з огляду на наступні обставини.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій визначено статтю 49 Закону України «Про нотаріат» та у главі 13 розділу І Порядку, а саме :

- вчинення такої дії суперечить законодавству України;

- не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

- дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

- є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства;

- з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

- правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності;

- особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

- особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;

- в інших випадках, передбачених Законом.

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону.

Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм, суд приходить до висновку, що нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зобов'язаний перевірити наступні документи, що підтверджують:

- час і місце відкриття спадщини;

- наявність підстав для закликання до спадкування за законом - документів, що підтверджують родинні відносини або інші підстави, передбачені законодавством;

-склад спадкового майна, а в разі необхідності-наявність оцінки цього майна;

- закінчення строку для прийняття спадщини за заповітом всіма спадкоємцями.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видається, якщо у нотаріуса є докази:

-факту смерті спадкодавця;

- наявності оригіналу заповіту, який на день видачі свідоцтва не скасований і не змінений, а у разі втрати - дублікату заповіту;

- місця відкриття спадщини;

- складу спадкового майна;

- такі, що підтверджують наявність або відсутність осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині;

- належність спадкового майна спадкодавцю;

- закінчення встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Всі ці факти, які необхідні для оформлення спадщини, повинні бути підтверджені відповідними документами, безспірність яких не викликає сумніву.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, відповідачем відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за результатом дослідження матеріалів спадкової справи, відкритої щодо майна ОСОБА_4, не виявилось можливим встановити, що майно, заявлене позивачем, як спадкове - акції іноземних компаній, належали ОСОБА_4

Вказані докази також не надано до суду, а міркування щодо безпідставного витребування нотаріусом додаткових доказів суперечать вимогам законодавства.

Враховуючи наведені обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи надані докази а також норми чинного законодавства суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, а тому позов не підлягає задоволенню .

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Клименчук