Справа № 127/21522/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/21522/17

Головуючий у 1-й інстанції: Вохмінова О.С.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

03 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Герасименко Галини Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року (ухвалена в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Криворучка Миколи Васильовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Криворучка Миколи Васильовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно ст. 4 МК Кодексу нерезидентами є також громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, в тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України. Позивач постійно, понад 15 років проживає в Португалії, в 2013 році отримав громадянство Португалії, тому фактично втратив громадянство України на підставі ст. 19 ЗУ «Про громадянство України» і з того часу при перетині кордону з Україною виступав як громадянин Республіки Португалія, тобто як нерезидент.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 є нерезидентом, перетинав кордон України саме як громадянин Португалії, а тому на нього поширювався режим і порядок перетину відповідно до Закону України " Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те, що оскільки у ОСОБА_4 наявний, як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина Республіки Португалія, з заявою про виїзд на ПМП з України не звертався, а тому відповідно до норм чинного законодавства України, він у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України, має статус громадянина - резидента та на території України повинен користуватись документами громадянина України, що передбачені чинним законодавством України, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

14 березня 2018 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він вказував на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта та просив залишити апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила колегію суддів її задовольнити.

Представник позивача щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено з матеріалів справи, 30.06.2017 року відносно позивача складено протокол про порушення митних правил №0384/40100/17.

Як вбачається із змісту протоколу, 30.06.2017 о 21 год. 10 хв. на територію митного поста "Дністер" Вінницької митниці ДФС в'їхав легковий автомобіль під керуванням громадянина ОСОБА_4, з метою перетину державного кордону, в напрямку виїзду з України.

До митного контролю ОСОБА_4 подав паспорт громадянина Республіки Португалії НОМЕР_1, виданий 15.07.2013 року SEF-SERVESTREFRONTERIRAS Р. Португалія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 29.07.2015 року.

На підставі інформації АСМО "Інспектор" встановлено, що легковий автомобіль "Renault Мegane Scenic" кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3 (Республіка Португалія), ввезений на митну територію України ОСОБА_4 30.06.2016 року через пункт пропуску "Шегені-Медика" митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС, у митному режимі "тимчасове ввезення", терміном до 1 року за паспортом громадянина Республіки Португалія серії НОМЕР_1, виданий 15.07.2013 року SEF-SERVESTREFRONTERIRAS Р. Португалія.

Під час здійснення огляду автомобіля позивача було виявлено та вилучено внутрішній паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 виданий 07.08.2006 року Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області, відповідно до якого ОСОБА_4 з 04.06.2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином, під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надавала документ - паспорт громадянина Португалії, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус "резидента".

29.09.2017 року постановою заступника начальника Вінницької митниці начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Криворучком М.В. №1968/40800/17 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме у розмірі 634 104 грн. 57 коп.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з положень Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 р. №201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Із матеріалів справи не слідує, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження факту постійного проживання останнього за кордоном.

Між тим, колегія суддів приймає до уваги і ту обставину, що ОСОБА_4 з заявою про виїзд на ПМП з України не звертався.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року № 2235-III вказано, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Таким чином, визначення статусу резидента та пропуск на митну територію України транспортних засобів, що ввозяться громадянами в режимі тимчасового ввезення, здійснюються за умови дотримання вимог зазначених актів законодавства.

Оскільки у ОСОБА_4 наявний як паспорт громадянина України, так і паспорт громадянина Республіки Португалія, та він має реєстрацію та постійне місце проживання на території України, то відповідно до норм чинного законодавства України, позивач у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України, має статус громадянина - резидента та на території України повинен користуватись документами громадянина України, що передбачені чинним законодавством України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при наявності паспортів двох держав - України та Республіки Португалія, громадянин України (резидент) ОСОБА_4 свідомо подав саме паспорт громадянина Республіки Португалії, як підставу для тимчасового ввезення автомобіля без сплати митних платежів.

Разом з тим, диспозицією ст. 485 МК України є, зокрема, вчинення протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.

Об'єктом правопорушення згідно вказаної статті МК України є встановлений законодавством України порядок оподаткування та сплати митних платежів, що забезпечують формування дохідної частини державного бюджету, в даному випадку - мито, акцизний податок, податок на додану вартість.

Об'єктивною стороною порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України є дії, активна поведінка (вчинок особи), в якій виражена зовні її воля і що спрямована на звільнення від сплати митних платежів.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів приходить до висновку, що саме на ухилення від сплати обов'язкових платежів були спрямовані дії позивача, що підтверджує наявність в діях позивача умислу на вчинення правопорушення, склад якого передбачений ст. 485 МК України.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 27.06.2017 у справі №К/800/21387/17 (№725/6187/16-а).

Таким чином, в діях позивача наявні ознаки складу правопорушення, що спростовує твердження апелянта про відсутність складу правопорушення.

Згідно положення ч. 3 ст.380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Статтею 74 Митного кодексу України передбачено, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України. Для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту.

У відповідності до п.1 ст.377 Митного кодексу України, товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відтак, у разі ввезення транспортного засобу марки "Renault Мegane Scenic" державний кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 2004 р., об'єм двигуна 1870 см.куб., тип двигуна - дизель, на митну територію України, відповідно до ч.3 ст.380 МК України, згідно розрахунку (службова записка відділу митного оформлення від 20.09.2017 року №474/02-80-19-01), позивачу необхідно було б сплатити до Державного бюджету України митні платежі у сумі 211 368,19 грн.

Тобто, позивач маючи статус "громадянина-резидента" (паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 виданий 07.08.2006 року Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області) вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів шляхом надання паспортного документу громадянина Республіки Португалія на ім'я ОСОБА_4 серії НОМЕР_1, виданий 15.07.2013 року SEF-SERVESTREFRONTERIRAS Р, в якості підстави для ввезення на митну територію України автомобіля "Renault Мegane Scenic" державний кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 2004 р., об'єм двигуна 1870 см.куб., тип двигуна - дизель, в режимі "тимчасове ввезення", згідно положень ст.380 Митного кодексу України в порядку, передбаченому для "громадян-нерезидентів".

Отже, зазначені дії позивача мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України, тобто дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачено адміністративну відповідальність у випадку заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Здійснивши аналіз вищенаведених правових норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно було визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та винесено постанову від 29.09.2017 року №0384/40100/17 якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_4 у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 634 104 грн. 57 коп.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Криворучка Миколи Васильовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Криворучка Миколи Васильовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 квітня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.