Справа № 820/5994/17
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 березня 2018 р. № 820/5994/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рубан. В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просив суд:

- зобов'язати ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт та заборону відчуження всього майна, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №50213001 від 04 жовтня 2016 року старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у сумі 640, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на примусовому виконанні ОСОБА_3 ВДВС перебувало виконавче провадження №50213001 по примусовому виконанню виконавчого листа №820/19533/14 від 05.01.2016 року, виданого Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України заборгованість з податку на додану вартість в розмірі 943 272, 82 грн. В ході виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження. Вказане виконавче провадження завершено на підставах, передбачених п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Проте, арешти, накладені на майно боржника, зняті так і не були. 16.11.2017 року позивач звернувся до ОСОБА_3 ВДВС із заявою про зняття накладених арештів. ОСОБА_3 ВДВС від 28.11.2017 року позивачу було відмовлено у знятті арештів із посиланням на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», вказуючи на те, що станом на 28.11.2017 року будь-які відомості щодо повного або часткового виконання боржником вимог виконавчого документу, сплаті боржником виконавчого збору та витрат виконавчого провадження до відділу не надходили. Крім того, позивач обґрунтовує свою позицію тим, що на його думку постанова про арешт майна боржника від 04.10.2016р. винесена із порушенням ч.ч. 1-5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач вважає, що наведена позиція ОСОБА_3 ВДВС не відповідає положенням чинного законодавства, тому позов просив задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, відзив на адміністративний позов не надав. На виконання ухвал суду від 25.01.2018р. та 12.02.2018р. надав до суду завірені належним чином копії матеріали виконавчого провадження №50213001.

Відповідно до ч.3 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Із матеріалів виконавчого провадження №50213001, копії якого містяться у справі судом встановлено, 15.02.2016 р. постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 820/19533/14, виданий 05.01.2016 р. Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь Державного бюджету України з податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) з податку на додану вартість в розмірі 943272,82 грн., в якій боржнику запропоновано добровільно виконати вказані вимоги до 23.02.2016р.

23.02.2016 р. винесено постанову державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у даному виконавчому провадженні про стягнення з боржника ОСОБА_5 особи - підприємця ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 64327,28 грн.

04.03.2016 року Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на автотранспортний засіб автомобіль ВАЗ 21093, чорного кольору, 1998 року випуску, ДНЗ: 48198ХК, номер кузова: XТА21093W9010170, що належить боржнику ФОП ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

04.03.2016 року постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції оголошено розшук майна автомобіль ВАЗ 21093, чорного кольору, 1998 року випуску, ДНЗ: 48198ХК, номер кузова: XТА21093W9010170.

04.03.2016 року постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції зупинено виконавче провадження на підставі п.4 ч.1 ст.38, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

04.10.2016 року Постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 накладено арешт на все майно що належить боржнику ФОП ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 1037600,10 грн. та оголошено заборону на його відчуження.

30.03.2017 року постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 виконавчий лист № 820/19533/14 виданий 05.01.2016р. повернено стягувачу з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо до розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в трок до 30.03.2020р.

Представник позивача листом від 16.11.2017 року (вх. 18622) звернулася до ОСОБА_3 ВДВС із заявою про зняття накладених арештів.

ОСОБА_3 ВДВС від 28.11.2017 року позивачу відмовлено у знятті арештів із посиланням на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», вказуючи на те, що станом на 28.11.2017 року будь-які відомості щодо повного або часткового виконання боржником вимог виконавчого документу, сплаті боржником виконавчого збору та витрат виконавчого провадження до відділу не надходили.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Згідно з ч.ч. 3,4,6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частинами 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В судовому засіданні встановлено, що відомостей щодо повного або часткового виконання боржником ОСОБА_2 вимог виконавчого документу, сплаті боржником виконавчого збору та витрат виконавчого провадження до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області не надходило. Крім того, прийняття рішення державним виконавцем про повернення виконавчого документу стягувачу, з винесенням відповідної постанови на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою відповідно до ст. 37 та 59 вказаного закону для зняття арешту з майна боржника.

Щодо посилання представника позивача, як на підставу задоволення позову на протиправність постанови про арешт майна боржника від 04.10.2016р., суд зазначає наступне, що позивачем вказана постанова в даній адміністративній справі не оскаржується, вимоги про її скасування в позовній заяві не містяться, доказів її оскарження та скасування суду не надано, отже на час розгляду справи вона є чинною.

Відповідно до стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною 1, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, як зазначалось вище, в ході судового розгляду справи судом встановлено та не заперечувалося представником позивача, що постанова старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04.10.2016 року не оскаржувалася позивачем в порядку і строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України 1. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зобов'язання ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт та заборону на відчуження всього майна є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.04.2018 р.

Суддя Рубан В.В.