Справа № 227/3999/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 квітня 2018 року справа № 227/3999/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Суддя Донецького апеляційного адміністративного суду Сухарьок М.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року в справі № 227/3999/17 за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Донецького апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року в справі № 227/3999/17 за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ознайомившись з даною апеляційною скаргою, вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. 296 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим така скарга підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Разом з тим, п. 13 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

За приписами ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла до 15.12.2017, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року 22 березня 2018 року, тобто після сплину пятиденного строку. До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строків звернення з апеляційною скаргою, на обґрунтування якого зазначено, що ухвала суду першої інстанції була постановлена за відсутності позивача; під час розгляду справи останній перебував у м. Макіївці Донецької області у родичів; з 11 січня 2018 року через припинення роботи мобільного звязку в цьому населеному пункті апелянт не мав можливості дізнатися результат розгляду його адміністративного позову; наприкінці січня 2018 року ОСОБА_1 засобами Інтернет звязку дізнався від власника квартири, в якій він зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, що на його імя надійшла копія оскаржуваної ухвали; після цього позивач невідкладно звязався зі своїм представником, аби останній отримав копію рішення та вирішив питання його апеляційного оскарження; представник з невідомих причин не виконав цього доручення; 21 березня 2018 року позивач повернувся до м. Добропілля та безпосередньо в суді отримав копію ухвали від 14.12.2017, після чого 22 березня 2018 року подав апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства у наведеній редакції особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається рекомендованим листом з повідомленням, якщо копія рішення надіслана представникові, то вважається, що вона надіслана й особі, яку він представляє.

Судове рішення вважається врученим, у тому числі у разі повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, та у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, повідомленою цими особами суду, або за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, чи для фізичних осіб, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, яка зареєстрована у встановленому законом порядку.

Статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діє з 15.12.2017, якою керувався суд першої інстанції направляючи копію ухвали від 14.12.2017 позивачу більш детально врегульовано процесуальні питання вручення судового рішення.

Так, ч. 6 названої статті днем вручення судового рішення є:

- день вручення судового рішення під розписку;

- день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Положеннями ч. 7 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Дослідивши матеріали справи суд встановив:

- копію ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року було скеровано на вказану ОСОБА_1 в адміністративному позові адресу разом із супровідним листом від 22.12.2017 (а.с. 8) рекомендованим поштовим відправленням 27.12.2017;

- це поштове відправлення отримано 29.12.2017, у графі «вручено» - «племянница Солдатенко»;

- повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто на адресу суду першої інстанції 02.01.2018 (а.с.9);

- супровідний лист від 22.12.2017, скерований на імя та адресу ОСОБА_1, має відмітку «Документ отримав 09.01.2018», зроблену прописом та засвідчену підписом (а.с.8);

- докази участі в справі представника ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, відповідно до апеляційної скарги апелянт, перебуваючи в м. Макіївці донецької області мав доступ до мережі Інтернет. На офіційному веб-порталі Єдиний державний реєстр судових рішень ухвала від 14.12.2017 оприлюднена 29.12.2017, тобто з цієї дати рішення є загальнодоступним для користувачів мережі Інтернет. Обізнаність позивача щодо номеру справи за його позовом підтверджено заявою від 24.01.2018 про повернення судового збору.

Таким чином, наведене у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтування суперечить матеріалам справи в частині відомостей, які містять супровідний лист від 22.12.2017 та повідомлення про вручення поштового відправлення. Окрім цього, Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено, що відмітка про вручення судового рішення є доказом отримання судового рішення лише в разі наявності особистого підпису адресата.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п'ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на перебування в іншому місті під час постановлення оскаржуваного рішення, неналежне виконання представником позивача покладених на нього повноважень та не повідомлення особою, що отримала копію ухвали від 14.12.2017, про результат розгляду адміністративного позову, які до того ж не підтверджені належними та допустимими доказами, є субєктивними обставинами, що унеможливлює визнання їх поважними підставами пропуску строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність апелянтом поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року, у звязку із чим клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Зазначені обставини тягнуть за собою залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків, а саме подання заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з посиланням на інші поважні підстави та долученням відповідних доказів.

Керуючись ст. 169, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року в справі № 227/3999/17 за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні залишити без руху для усунення недоліків, а саме: надати заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з посиланням на інші поважні підстави та долученням відповідних доказів.

Встановити десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з моменту отримання копії вказаної ухвали.

Розяснити апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М.Г. Сухарьок