Справа № 802/578/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/578/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

03 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

за участю:

представника позивача: Чайки Артура Олеговича

представників відповідача: Присяжнюка Олега Вікторовича, Стороженко Сергія Серафимовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Вінницяоблагротехсервіс" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до товариства з додатковою відповідальністю "Вінницяоблагротехсервіс" про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків та зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки платником податків ТДВ "Вінницяоблагротехсервіс" безпідставно не було допущено податковий орган до перевірки, про що складено акт 09.02.2018 року № 100/02-32-14-15/00914591, тому 16.02.2018 року в.о. заступника начальника ГУДФС у Вінницькій області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТДВ "Вінницяоблагротехсервіс".

Рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року року заяву Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задоволено, визнано обґрунтованим рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області про застосування умовного адміністративного арешту майна товариства з додатковою відповідальністю " Вінницяоблтехсервіс".

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення виходив з того, що податковим органом дотримано вимог закону щодо порядку звернення до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, а тому заява підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким визнати необґрунтованим рішення податкового органу про застосування умовного адміністративного арешту майна ТДВ "Вінницяоблагротехсервіс", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи

Представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, просив суд відмовити в її задоволенні.

07 березня 2018 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому останній вказував на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції неоспорені факти про те, що на підставі ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 ПК України з метою проведення документальної позапланової перевірки ТДВ "Вінницяоблагротехсервіс" ГУДФС у Вінницькій області прийнято наказ № 674 від 06.02.2018 року, за наслідком чого сформовано направлення на перевірку за № 275 від 08.02.2017 року щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТДВ "Віннпицяобоагротехсервіс" () тривалістю 5 робочих днів.

За результатами вручення направлення на перевірку та здійснення перевірки податковим органом 09.02.2018 року складено акти № 99/02-32-14-15/00914591 про відмову посадових осіб товариства з додатковою відповідальністю "Вінницяоблагротехсервіс" від підпису у направленні на перевірку та акт № 100/02-32-14-15/00914591 про відмову посадових осіб товариства з додатковою відповідальністю "Вінницяоблагротехсервіс" у допуску до проведення позапланової документальної виїзної перевірки.

На підставі вказаних актів начальником управління аудиту ГУДФС у Вінницькій області сформовано звернення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків від 15.02.2018 року.

16.02.2018 року в.о. заступника начальника ГУДФС у Вінницькій області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТДВ "Вінницяоблагротехсервіс".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі за текстом - ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

В силу положень п. 94.1 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно положень пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до положень пунктів 94.4 - 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом (п. 94.10 ПК України).

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем було правомірно не допущено податковий орган до перевірки, оскільки позивачем не було вручено відповідачу наказ на проведення перевірки, що є підставою згідно положень п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 недопущення податкового органу до перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 78.4 ст.78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної первірки вручено в порядку визначеному ст. 42 цього кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно із п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платник податиків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його представнику.

Як встановлено з матеріалів справи, 09.02.2018 року посадовими особами ГУДФС у Вінницькій області було вручено представнику ТДВ "Вінницяоблагротехсервіс" наказ №647 від 06.02.2018 року на проведення перевірки та направлення на проведення такої перевірки.

Вказане також підтверджується поясненнями представника ТДП на акт "100/02-32-14-15/00914561 від 09.02.2018 року.

Таким чином, доводи апелянта про те, що наказ на проведення перевірки ТДВ "Вінницяоблтехсервіс" не отримувало є безпідставними та спростовується вищезазначеними обставинами.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що податковим органом дотримано вимог закону щодо порядку звернення до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, вимоги податкового органу обґрунтовані та законні, оскільки платник податків відмовився від проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення, що підтверджується матеріалами справи, відтак заявлені у поданні вимоги підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Вінницяоблагротехсервіс" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 квітня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.