Справа № 820/953/18
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 квітня 2018 р. № 820/953/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1,61118) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (вул. Валентинівська, буд. 22Б,м. Харків,61170), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, які полягають у відмові в призначенні ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та її малолітній дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за його заявою від 20 листопада 2017 року;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та її малолітній дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячну адресну грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі за заявою позивача від 20.11.2017 року в сумі, встановленій у законодавстві;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона та її донька, ОСОБА_2 отримували адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг з моменту переміщення до 20.11.2017 року. Однак, на звернення за призначенням адресної допомоги на наступний шестимісячний період від 20.11.2017 року позивач отримав відмову з посиланням на те, що адреса реєстрації позивача - м. Суходільськ Краснодонськового (Сорокінського) району Луганської області, згідно розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р. не відноситься до переліку населених пунктів. На думку позивача, такі дії відповідача є незаконними та протиправними.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п.10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

13.03.2018 року на адресу суду відповідачем було надано відзив на позов, в якому зазначив, що згідно з розпорядженням від 26.01.2018 року в призначенні допомоги позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю м. Суходільськ Луганської області в переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, про що заявницю було повідомлено 26.01.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, спір склався з приводу соціального захисту громадянина у вигляді одержання коштів як виплат внутрішньо переміщеним особам.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач разом з неповнолітньою дитиною перебувають на обліку в установі відповідача як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками від 20.11.2017 р. № та № .

Позивач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів щодо попередніх звернень відповідача, УПСЗН, з приводу призначення адресної допомоги і взагалі щодо отримання такої допомоги у минулому, проте оскільки у відзиві на позов владним суб'єктом визнані обставини отримання громадянином спірної допомоги аж до припинення виплати 20.11.2017 р., то суд сприймає факт отримання позивачем допомоги як доведений.

Так, допомога внутрішньо переміщеним особам була призначена і виплачувалась позивачу у період з 21.11.2014 по 20.05.2015, з 21.05.2015 по 20.11.2015, з 21.11.2015 по 17.05.2016, з 18.05.2016 по 17.11.2016, з 18.11.2016 по 17.05.2017, з 18.05.2017 по 17.11.2017.

20.11.2017 р. позивач звернувся до владного суб'єкта із заявою щодо продовження виплат.

За результатами розгляду звернення владним суб'єктом було прийнято рішення у формі розпорядження від 26.01.2018р. про відмову у призначенні спірної виплати.

Юридичною підставою для прийняття спірного рішення владним суб'єктом було обрано положення п.2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (затверджено постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505; далі за текстом - Порядок №505), а фактичною підставою послугувало судження про відсутність місця постійної реєстрації громадянина у переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (затверджено розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року за № 1085-р.; далі за текстом - Розпорядження №1085-р).

Перевіряючи вчинену владним суб'єктом відмову на відповідність закону, зокрема, і ч. 3 ст. 2 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) та ч. 2 ст. 2 КАС України (в редакції з 15.12.2017 р.), суд відзначає, що правовідносини з приводу забезпечення громадян спірною виплатою унормовані приписами Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (затверджений постановою КМУ від 20.10.2014р. № 1706-VII; далі за текстом - Порядок №1706), Порядку №505, постанови КМУ № 637 від 05.02.2014р. «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", Розпорядження №1085-р.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що позивач підпадає під критерії визначення внутрішньо переміщених осіб, документований відповідною довідкою.

Згідно з п.2 Порядку №505 умовами для призначення грошової допомоги визначено 1) переміщення осіб з тимчасово окупованої території України, з населених пунктів, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, з населених пунктів по лінії зіткнення або руйнування чи непридатність для проживання житла внаслідок проведення АТО, 2) знаходження осіб на обліку у органах (підрозділах) соціального захисту населення.

З наявних у справі документів вбачається відповідність позивача цим умовам.

Довід владного суб'єкта про відсутність населеного пункту постійної реєстрації громадянина (м.Суходільськ Луганської області) у переліку за Розпорядженням №1085-р спростовується загальновідомими (у розумінні ч.3 ст.77 КАС України) та додатково підтверджується листом від 30.01.2018 року СБУ України, в якому зазначено, що м.Суходільськ входить до адміністративної території Сорокинського (Краснодонського) району, підпорядковується Сорокинській міськраді, та знаходиться на тимчасово окупованій території.

Окрім того, як слідує з наявної в матеріалах справи копії паспорта ОСОБА_1 місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 та здійснено Краснодонським МВ ГУМВС України в Луганській області.

Вирішуючи спір, суд додатково бере до уваги, що у силу ч.2 ст.19 Конституції України попередньо вчиненню спірної відмови владний суб'єкт не був позбавлений можливості у порядку п.10 Порядку №505 перевірити обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, здійснити запити та безоплатно отримати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання, у тому числі і у спосіб направлення запиту до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації

Разом з тим, таких дій відповідач у спірних правовідносинах не вчинив, хоча жодних перешкод для цього не існувало, а потреба у їх вчиненні була явною та очевидною.

Таким чином, спірна відмова владного суб'єкта не може бути визнана судом обґрунтованою.

Водночас з цим, оскільки суд відповідно до ст.ст.6, 8, 19, 124, 129 Конституції України не може підміняти владного суб'єкта у реалізації управлінської функції, а матеріали справи не містять доказів про проведення владним суб'єктом повної, вичерпної та остаточної оцінки всіх обставин об'єктивної дійсності та всіх підстав для призначення спірної виплати, то суд не знаходить підстав для обтяження владного суб'єкта імперативним та безумовним обов'язком призначити спірну виплату.

Вказане жодним чином не погіршує правового становища громадянина, позаяк відповідно до ч.4 ст. 245 КАС України якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, надана судом юридична оцінка обставинам відсутності перешкод для призначення спірної виплати є обов'язковою для відповідача як владного суб'єкта.

З метою належного захисту прав громадянина, суд на підставі ч.2 ст.9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та ухвалити рішення про визнання протиправним та скасування рішення владного суб'єкта про відмову у призначенні спірної виплати.

При цьому вимога позивача про визнання протиправними дій владного суб'єкта щодо припинення виплати допомоги окремо не підлягає задоволенню, адже ці дії входять до процедури вирішення питання по суті заяви і у даному конкретному випадку остаточно втілюються у змісті спірного рішення, яке, за висновком суду, підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для часткового задоволення заявлених вимог.

Пунктом 1 ч.1 ст.371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати розподілено відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.257,258,262, 246, 255,295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 26.01.2018 р. про відмову у призначені ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради повторно розглянути питання з приводу призначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1; місце проживання - 61118, АДРЕСА_2) та її малолітній дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за заявою від 20.11.2017 року.

Звернути рішення суду в частині присудження виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.04.2018 року.

Суддя О.М. Тітов