Справа № 800/196/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.04.2018 Київ А/9901/57/18 800/196/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Берназюка Я.О.,

суддів: Гриціва М.І., Коваленко Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2017 року (судді Маринчак Н.Є., Олендер І.Я., Рецебуринський Ю.Й., Цвіркун Ю.І., Юрченко В.П.)

у справі № 800/196/17

за позовом ОСОБА_2

до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі по тексту - відповідач) в розгляді по суті його клопотання від 03 квітня 2017 року № 1/99/2017 про виправлення описок у рішенні відповідача від 11 січня 2017 року № 1/дп-17, а також зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України розглянути по суті зазначене клопотання відповідно до приписів Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції від 07 липня 2010 року; втратив чинність, крім окремих положень, з 30 вересня 2016 року на підставі Закону 1402-19; далі по тексту - Закон № 2453-VI) та Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого її рішенням 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі по тексту - Регламент).

Позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням відповідача від 11 січня 2017 року № 1/дп-17 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Дарницького районного суду м. Києва. Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до Вищого адміністративного суду України, яким 09 березня 2017 року відкрито провадження у справі № 800/86/17. У ході підготовки до судового засідання, призначеного на 03 квітня 2017 року, позивачем виявлено, що оскаржуване рішення містить ряд описок, у зв'язку з чим він, керуючись статтею 86 Закону № 2453-VI та підпунктом 4.11.10 пункту 4.11 Регламенту, направив на адресу відповідача клопотання від 03 квітня 2017 року № 1/99/2017 про виправлення відповідних описок. Однак, замість розгляду цього клопотання по суті та ухвалення за результатами такого розгляду відповідного рішення, відповідачем лише надіслано позивачу лист від 06 квітня 2016 року № 8вк-4630/14-К/5, яким відмовлено в розгляді клопотання по суті.

В письмових запереченнях на позовну заяву від 18 липня 2017 року відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки позивачем у порушення статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; далі по тексту - КАС України) не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач діяв протиправно та внаслідок цього відбулось порушення його права чи охоронюваного законом інтересу; позивачем не доведено незаконності оскаржуваного рішення та не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про його скасування. В свою чергу, з боку відповідача у розумінні статей 2, 3, 6, 17, частини четвертої статті 105 КАС України не спричинено будь-яких правових наслідків, які призвели до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатись спори щодо будь-якої бездіяльності суб'єкта владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги особи можуть бути задоволені за умови, що така бездіяльність є юридично значимою для позивача, тобто порушує права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов'язків. Однак, у цій справі позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України діяла або не вчиняла відповідні дії протиправно та внаслідок цього відбулось порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів.

Не погоджуючись із вказаною постановою Вищого адміністративного суду України 18 вересня 2017 року позивач звернувся із заявою про її перегляд, в якій просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заяву про перегляд судового рішення позивач обґрунтовує наступним. З тексту оскаржуваної постанови Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2017 року вбачається, що Вищий адміністративний суд України у порушення частини третьої статті 2 КАС України вийшов за межі визначених йому законодавцем повноважень, тобто, втрутився в дискреційні повноваження ВККС України, як суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, суд не мав жодних підстав приходити до висновку про наявність чи відсутність описок, оскільки предметом оскарження було - зобов'язати саме Вищу кваліфікаційну комісію суддів України розглянути по суті клопотання судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 № 1/99/2017 від 03 квітня 2017 року про виправлення описок у рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 1/дп-17 від 11 січня 2017 року згідно приписів Закону № 2453-VI та Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Водночас, з урахуванням положень КАС України в частині компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади і перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. З оскаржуваної постанови суду безпосередньо вбачається, що суд, дослідивши наявні у справі докази і заслухавши пояснення представника відповідача, дійшов до висновку про наявність лише деяких описок у рішенні ВККС України від 11 січня 2017 року, однак про їх несуттєвість. Посилається позивач і на те, що судом не витребувано і не досліджено докази, які мають суттєве значення для розгляду цієї справи.

Ухвалою Верховного Суду України від 27 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Розгляд справи Верховний Суд України не закінчив.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності й Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до пункту 1 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" зазначеного Закону заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів у складі: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І., Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року справу прийнято до провадження, а ухвалою від 13 березня 2018 року справу призначено до розгляду на 10 квітня 2018 року, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення та виклику учасників справи, колегією у складі трьох суддів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи заяви про перегляд рішення суду, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 11 січня 2017 року Вища кваліфікаційна комісія суддів України, розглянувши дисциплінарну справу стосовно судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2. за зверненням голови громадської організації «Майдан - Громадський контроль» ОСОБА_3, прийняла рішення № 1/дп-17 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

08 лютого 2017 року матеріали дисциплінарного провадження стосовно судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2. направлено до Вищої ради правосуддя.

05 квітня 2017 року на адресу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України надійшло клопотання позивача про виправлення описок у рішенні від 11 січня 2017 року № 1/дп-17, а саме зміну наступних формулювань, що містяться в рішенні ВККС: «…12.06.2014 року повноваження складу Комісії були припинені на підставі вимог пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні»; «Перевіркою встановлено, що 25.01.2014 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора прокуратури Дарницького району м. Києва Музики В.М. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою…»; «…клопотання прокурора було мотивоване…»; «…під час розгляду судом клопотання прокурора…»; «… про задоволення клопотання прокурора…»; «Суддю ОСОБА_2. призначено на посуду згідно Указу Президента України від 20.06.2010 року № 713/2010»; «Суддя ОСОБА_2. характеризується позитивно, зарекомендувала себе як кваліфікований юрист…».

Листом від 06 квітня 2017 року № 8вк-4630/14-К/5 Вищою кваліфікаційною комісією суддів України надано позивачу відповідь, що рішення від 11 січня 2017 року № 1/дп-17 прийнято на підставі матеріалів дисциплінарного провадження (ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2. від 25 січня 2014 року у справі №753/1707/14-к; довідки-інформації про рух справи № 753/1707/14-к; пояснень судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2. та інших процесуальних документів).

Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Регламенту результатом вирішення питань діяльності ВККС, віднесених Законом до її компетенції, а також вирішення питань організаційної діяльності ВККС та секретаріату є рішення.

Підпунктом 4.11.10 пункту 4.11 Регламенту при цьому передбачено, що Комісія може ухвалити рішення про виправлення допущених у рішенні описок.

За загальним правилом опискою є помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації та має вплив на зміст відповідного рішення. Тобто, виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.

Проте, наявні, на переконання позивача, описки в рішенні відповідача від 11 січня 2017 року № 1/дп-17 до таких не належать.

Зокрема, щодо доводів позивача про помилкове зазначення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на четвертій сторінці в першому абзаці рішення від 11 січня 2017 року № 1/дп-17, що «…12.06.2014 року повноваження складу Комісії були припинені на підставі вимог пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», в той час як повноваження її членів припинено з 11 квітня 2014 року, то слід зазначити, що в розглядуваному реченні, яке фактично є сьомим абзацом на третій сторінці рішення від 11 січня 2017 року № 1/дп-17, вказано, що «…станом на 12.06.2014 року повноваження складу Комісії були припинені…».

Вказана дата, як вбачається, з письмових заперечень представника відповідача, є датою звернення голови громадської організації «Майдан - Громадський контроль» ОСОБА_3, скероване Міністерством юстиції України, щодо порушення суддею Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2. норм законодавства України під час розгляду 25 січня 2014 року клопотання прокурора прокуратури Дарницького району м. Києва Музики В.М. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 296 Кримінального кодексу України.

Суд погоджується із висновком Вищого адміністративного суду України, що це є стилістикою викладу обставин справи та жодним чином не свідчить про допущення відповідачем описки в рішенні від 11 січня 2017 року № 1/дп-17.

З приводу твердження позивача про зазначення відповідачем в дев'ятому абзаці на четвертій сторінці рішення від 11 січня 2017 року № 1/дп-17: «Перевіркою встановлено, що 25.01.2014 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора прокуратури Дарницького району м. Києва Музики В.М. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою…», а також наявність по всьому тексту рішення словосполучень: «…клопотання прокурора було мотивоване…»; «…під час розгляду судом клопотання прокурора…»; «… про задоволення клопотання прокурора…», в той час як насправді 25 січня 2014 року було розглянуто клопотання старшого слідчого відділу Дарницького районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Халімана В.А., яке лише погоджено з прокурором прокуратури Дарницького району м. Києва Музикою В.М.; самостійно прокурор Музика В.М. клопотання до суду про обрання запобіжного заходу не подавав, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 86 Закону № 2453-VI дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, відкриття дисциплінарної справи, її розгляд і прийняття рішення органом, що здійснює дисциплінарне провадження. Перевірка даних про наявність підстав для відкриття дисциплінарної справи та притягнення судді місцевого чи апеляційного суду до дисциплінарної відповідальності здійснюється членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у порядку, встановленому цим Законом. Під час здійснення перевірки член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України має право ознайомлюватися з матеріалами судових справ, робити з них копії, опитувати суддів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян та їх об'єднань необхідну для проведення перевірки інформацію. Член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за результатами перевірки складає висновок з викладенням фактів та обставин, виявлених у ході перевірки, та пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи. Висновок члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та зібрані у процесі перевірки матеріали передаються на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Питання про відкриття дисциплінарної справи чи відмову в її відкритті вирішує Вища кваліфікаційна комісія суддів України. Розгляд дисциплінарної справи відбувається на засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, на яке запрошуються особа, за зверненням якої відкрито справу, суддя, стосовно якого відкрито справу, а в разі необхідності й інші заінтересовані особи. Розгляд дисциплінарної справи стосовно судді відбувається на засадах змагальності. На засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України заслуховуються повідомлення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який здійснював перевірку, про результати перевірки, пояснення судді, стосовно якого розглядається справа, та/або його представника, а також інших заінтересованих осіб. Суддя, стосовно якого розглядається питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, та/або його представник мають право надавати пояснення, ставити запитання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання і відводи.

Як свідчать матеріали справи, викладені в рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11 січня 2017 року № 1/дп-17, обставини щодо розгляду 25 січня 2014 року саме «клопотання прокурора» відповідають обставинам, зазначеним в ухвалі слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2. від 25 січня 2014 року, виправлень до зазначеного судового рішення не внесено.

Крім того, як зазначено в письмових запереченнях представником відповідача, ці обставини відповідають й доводам, викладеним позивачем в поясненнях від 19 серпня 2014 року та від 03 вересня 2014 року, а також довідці-інформації від 19 серпня 2014 року.

Відповідно до статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Однак, доказів на підтвердження протилежного позивачем не подано, як не спростовують це і наявні в матеріалах справи докази.

Стосовно твердження позивача про допущену відповідачем в рішенні від 11 січня 2017 року № 1/дп-17 описку щодо дати Указу Президента України, яким позивача призначено на посуду судді, та некоректної форми дієслова, то слід зазначити, що не є опискою граматичні або інші помилки, які не спотворюють текст рішення та не призводять до його невірного сприйняття.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2017 року предметом розгляду відповідачем було питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та обрання стосовно нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади з урахуванням характеру проступку, наслідків такого проступку, ступеня вини тощо.

Таким чином, зазначені неточності в тексті оскаржуваного рішення жодним чином не вплинули на підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та не спотворили суть прийнятого відповідачем рішення від 11 січня 2017 року № 1/дп-17.

За змістом статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

З урахуванням наведеного, суд погоджується із висновком Вищого адміністративного суду України про те, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи в тому разі, якщо відповідні дії повинні, але не вчинюються суб'єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції. При цьому оспорювана бездіяльність повинна бути юридично значимою, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю або в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем не додано доказів того, що в результаті деяких незначних описок були порушені його права, свободи чи інтереси. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржено рішення відповідача від 11 січня 2017 року № 1/дп-17 до суду (справа № 800/86/17), що є підтвердженням відсутності будь-який перешкод для вільної реалізації ним права на судовий захист.

Суд вважає безпідставним твердження позивача, що Вищий адміністративний суд України при ухваленні оспорюваного рішення вийшов за межі своїх повноважень визначених законодавством, а також втрутився в дискреційні повноваження Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у зв'язку із наступним.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на нібито вчиненні відповідачем описки при прийнятті рішення від 11 січня 2017 року № 1/дп-17 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 161 КАС України суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тому, колегія суддів вважає, що Вищий адміністративний суд України, ухвалюючи постанову від 28 серпня 2017 року, діяв в межах повноважень визначених КАС України та жодним чином не втручався в повноваження Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Крім того, колегія суддів не погоджується із твердженням позивача, що для вирішення справи суд мав з власної ініціативи витребувати необхідні докази, а саме - клопотання про оголошення підозри. Відповідно до статті 71 КАС України позивач зобов'язаний подати суду всі наявні у нього докази, якими він обґрунтовує своє позовні вимоги, а у разі неможливості їх подати з поважних причин, він повинен заявити клопотання про витребуванням судом цих доказів. Як вбачається з матеріалів справи такого клопотання позивач не подавав до суду. Суд також зазначає, що принцип офіційного з'ясування обставин у справі суд застосовує разом із іншими принципами адміністративного процесу, зокрема, і принципами змагальності та рівності сторін.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за наслідками розгляду позову Вищий адміністративний суд України дійшов правильного висновку про те, що в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатись спори щодо будь-якої бездіяльності суб'єкта владних повноважень, але відповідні вимоги особи можуть бути задоволені за умови, що така бездіяльність є юридично значимою для позивача, тобто порушує права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов'язків. У цьому спорі позивачем не доведено того, що дії або бездіяльність Вища кваліфікаційна комісія суддів України є протиправними та внаслідок цього відбулось порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів.

Доводи, викладені у заяві про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2017 року про відмову в задоволенні позову, не дають підстав вважати, що це судове рішення ухвалене без дотримання норм матеріального та процесуального права, та не спростовують правильності викладених у постанові висновків, а тому відповідно до частини першої статті 244 КАС України у задоволенні заяви ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись статтями 1711, 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), пунктом 1 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2017 року відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року).

Головуючий суддя Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко