Справа № 804/4732/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року

Київ

справа №804/4732/16

адміністративне провадження №К/9901/7197/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Офісу великих платників податків ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 (суддя Царікова О.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 (судді Щербак А.А., Баранник Н.П., Дурасова Ю.В.) у справі №804/4732/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

до Офісу великих платників податків ДФС в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, правонаступником якої є Офіс великих платників ДФС в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС (далі ДФС) від 25.11.2013 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач за наслідками проведеної камеральної перевірки дійшов помилкового висновку щодо завищення Товариством суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Справа неодноразово розглядалась адміністративними судами різних рівнів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2016 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017, позов задоволено : визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС від 25.11.2013 № (форми «В1»).

Не погодившись з судовими рішеннями, ДФС звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість заявленого адміністративного позову, невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права, а також не врахувавши, що надані Товариством уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань не відповідали вимогам Податкового Кодексу України, тому ДФС не мала підстав враховувати їх при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

У своєму відзиві Товариство вважає судові рішення законними та обґрунтованими, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної камеральної перевірки даних, задекларованих Товариством у податковій звітності з податку на додану вартість за вересень 2013 року, відповідачем складено акт від 08.11.2013, в якому податковий орган висновку про завищення позивачем суми, що підлягала бюджетному відшкодуванню, заявленої Товариством у податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2013 року.

На цій підставі 25.11.2013 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 513 366 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 256 683 грн.

Свої дії щодо прийняття податкового повідомлення-рішення ДФС мотивує тим, що Товариством в порушення вимоги пунктів 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України завищено суму, що підлягала бюджетному відшкодуванню на рахунок платника, а уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які Товариство 18.09.2013 направило на адресу контролюючого органу не прийнято останнім через їх невідповідність вимогам Податкового Кодексу України.

Спірні правовідносини внормовано положеннями Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла на час їх виникнення).

Матеріалами справи встановлено, що, самостійно виявивши помилки у податковій звітності, Товариство 18.09.2013 направило на адресу контролюючого органу засобами електронного зв'язку уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Обов'язкові реквізити документів податкової звітності встановлено статтею 48 Податкового Кодексу України, відповідно до пункту 48.3 якої податкова декларація повинна містити, зокрема, такі обов'язкові реквізити як місцезнаходження (місце проживання) платника податків.

З копії уточнюючого розрахунку (а.с.15,68) вбачається, що Товариство в графі місцезнаходження зазначило наступну адресу : м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., індекс 50026. Вказана адреса відповідає як статутним документам Товариства, так і довідці Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.34,41).

Згідно з пунктом 49.11. статті 49 Податкового Кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Дійшовши висновку про те, що надані Товариством документи не відповідають вимогам п.48.3 статі 48 Податкового Кодексу України через відсутність у них інформації щодо місцезнаходження платника податків, відповідач направив повідомлення про відмову у прийнятті уточнюючих розрахунків, проте вказане повідомлення було направлено не на адресу Товариства, а на домашню адресу головного бухгалтера Товариства, а саме: вул. Квартальна, буд № 29, м. Кривий Ріг.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового Кодексу визначено, що за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою, у разі якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

З огляду на це, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок, що відповідач, в порушення вимог пункту 49.11. статті 49 Податкового Кодексу України, не надав платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті уточнюючих рахунків, а відтак останні вважаються прийнятими контролюючим органом.

За таких умов, а також враховуючи, що у відповідача відсутні заперечення щодо правильності наведених в уточнюючих розрахунках даних щодо змісту податкових зобов'язань Товариства, колегія суддів Касаційного адміністративного суду доходить висновку, що контролюючий орган не мав підстав не враховувати їх під час здійснення камеральної перевірки та, як наслідок приймати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги ДФС не спростовують правильність доводів, якими мотивовані судові рішення, не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Офісу великих платників ДФС залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер