Справа № 821/1456/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1456/17

Категорія: 8.3.5 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення 23.11.2017р.) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2017 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 01.09.2017 року №000069/21-22-40- про застосування фінансових санкцій на суму 33800 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення податкового органу є неправомірним, оскільки воно ґрунтується на необґрунтованих та помилкових висновках фактичної перевірки, яка, як зазначає позивач, була проведена з порушеннями норм чинного законодавства.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ФОП ОСОБА_1 07.12.2017 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року та прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні суду 2-ї інстанції підтримала свою апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, скасуванні постанови окружного суду та задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції з невідомих причин не прибув, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлений.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ позивача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

01.08.2017р. посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області, на підставі наказу від 01.08.2017 року №644, було проведено фактичну перевірку належного ФОП ОСОБА_2 обєкта торгівлі магазину, розташованого за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт.Лазурне, вул.Набережна,1. Копія наказу та направлення на перевірку були вручені продавцю магазина ОСОБА_3 під підпис.

В ході проведення фактичної перевірки перевіряючими було встановлено наступні порушення вимог діючого законодавства: 1) продаж алкогольних напоїв на розлив, що не мають статус субєктів господарювання громадського харчування; 2) реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку; 3) роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 23.08.2017р. №63/40/НОМЕР_1, на підставі якої, уповноваженою особою відповідача було винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 01.09.2017р. №000069/21-22-40-.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірного рішення податкового органу.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як встановлено п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із п.75.1.3. ст.75 ПКУ, «фактичною» вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Як визначено п.п.80.1,80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Також фактична перевірка може проводитися і на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

- неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій ст.19-3 цього Кодексу здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (п. 19-1.1.14 ст. 19-1 ПКУ).

Також, як передбачено п.81.1 ст.80 ПК України, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

У відповідності до приписів п.84.1 ст.84 ПК України, акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у 2-х примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Відповідно до п.86.8 ст.86 ПКУ, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному п.44.7 ст.44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Основні ж засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР.

Так, за приписами ч.12 ст.15 цього Закону, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ч.18 ст.15 Закону №481/95-ВР, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі державної податкової служби, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим і спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування визначаються «Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями» (затв. Постановою КМУ від 30.07.1996р. №854), які поширюються на всіх суб'єктів господарювання на території України незалежно від форм власності, які зареєстровані в установленому порядку і мають ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, отриманий згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до п.2 цих Правил №854, роздрібна торгівля алкогольними напоями - діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства.

А згідно із п.22 Правил №854, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Роботи ж суб'єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства регламентуються «Правилами роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства», затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002р. №219, зареєстрованого в МЮ України 20.08.2002р. за №680/6968.

Відповідно до п.1.4 вказаних Правил №219, суб'єктами господарської діяльності здійснюється діяльність у сфері ресторанного господарства після їх державної реєстрації в установленому законодавством порядку. Роздрібна торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами в закладах (підприємствах) ресторанного господарства здійснюється суб'єктами господарської діяльності за наявності відповідних ліцензій.

Згідно ж п.1.5 Правил №219, заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс).

Крім того, п.1.6 цих Правил №219 встановлено, що суб'єкти господарської діяльності у сфері ресторанного господарства при облаштуванні закладу (підприємства) згідно з обраним типом (класом) повинні мати необхідні виробничі, торговельні та побутові приміщення, а також обладнання для приготування та продажу продукції. Відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Так, приписами ч.5 ст.15-3 Закону №481/95-ВР визначено, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

В ст.11 Закону України №481/95-ВР передбачено, що розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у ч.2 цієї статті, здійснюється виключно у передбачену діючими стандартами скляну тару, бляшанки із харчового алюмінію, а також у сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла чи глазурованої кераміки.

Розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у ч.2 цієї статті, з вмістом спирту етилового понад 8,5% об'ємних одиниць здійснюється виключно у тару (посуд) місткістю 0,05 л, 0,1 л, 0,18 л, 0,2 л, 0,25 л, 0,275 л, 0,33 л, 0,35 л, 0,37 л, 0,375 л, 0,4 л, 0,45 л, 0,5 л, 0,61 л, 0,7 л, 0,75 л, 1,0 л і більше.

Згідно абз.1 ст.17 Закону України №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

А у відповідності до положень ст.17 Закону України №481/95-ВР, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог ст.15-3 цього Закону - 6800 грн.

Відповідно до норм Постанови КМУ «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» від 30.10.2008 року №957, мінімальна роздрібна ціна на горілку та лікеро-горілчані вироби у розрахунку за 1 літр 100% спирту складає 397,76 грн.

Згідно із ст.17 Закону України №481/95-ВР, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 % вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 грн.

У відповідності до абз.3 ч.4 ст.11 Закону України №481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно ж до ст.17 Закону України №481/95-ВР, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним ч.1 ст.11 цього Закону, - 200 % вартості товару, але не менше 17000 грн.

Отже, з вказаного можна дійти висновку про те, що роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється суб'єктом господарювання в закладах (підприємствах) ресторанного господарства, що має статус підприємства громадського харчування чи підприємства з універсальним асортиментом товарів, за погодженням з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби, та за наявності відповідної ліцензії, та у рамках визначених цін.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалось вище, посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області, на підставі наказу від 01.08.2017 року №644, було проведено фактичну перевірку обєкта торгівлі магазину, за адресою - Херсонська обл., Скадовський р-н, смт. Лазурне, вул. Набережна,1, що належить ФОП ОСОБА_2

В ході проведення фактичної перевірки, інспекторами контролюючого органу було проведено «контрольну - розрахункову операцію», а саме придбано на розлив 0,5 л горілки «Хлібний дар» за ціною 50 грн.

При чому, придбана горілка була розлита у пластикову тару з Бекінбоксу, який не маркований марками акцизного податку.

За результатами даної перевірки складено акт від 23.08.2017 року №63/40/НОМЕР_1, яким зафіксовано порушення, а саме:

- продаж алкогольних напоїв на розлив, що не мають статус субєктів господарювання громадського харчування;

- реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку;

- роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, на підставі зазначеного акту перевірки Головним управління ДФС у Херсонській області було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000069/21-22-40- від 01.09.2017р., яким до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 17 000 грн. - за реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку; у розмірі 6800 грн. - за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання суб'єктами господарювання, які не мають статусу громадського харчування і за торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими встановлених мінімальних цін - у розмірі 10000 грн.

Так, як вже зазначалося вище, відповідно до наявної в матеріалах справи розписки, примірник направлення на проведення перевірки та наказу від 01.08.2017р. №644 отримала ОСОБА_3, яка є продавцем належного позивачці магазину, в якому проводилася фактична перевірка.

Отже, колегія суддів, як і суд 1-ї інстанції, критично ставиться до посилань позивача, що продавцем або ним особисто зазначені документи не отримано.

Далі, як вбачається з матеріалів справи та зазначає сама позивач, акт перевірки останньою отримано 29.08.2017 р.

Отже і порушення прав позивача щодо того, що податкове рішення про застосування фінансових санкцій прийнято 01.09.2017 року також відсутні, оскільки законодавством передбачено прийняття такого рішення протягом 10 днів після вручення акту перевірки, а не після їх спливу.

Що ж стосується посилань позивача на наявність ліцензії про право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, то з цього приводу слід зазначити, що відповідно до вищезазначених приписів законодавства, здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями здійснюється суб'єктом господарювання у визначених закладах.

Отже, наявність ліцензії про право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями не дає права позивачу здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями на розлив в не визначених для цього законодавством місцях.

До того ж, колегія суддів звертає увагу й на те, що горілку було придбано перевіряючими особами за ціною, яка нижче зазначеної вище мінімальної роздрібної ціни, встановленої постановою КМУ від 30.10.2008 року №957.

Крім того, в ході перевірки посадовими особами відповідача встановлено продаж алкогольних напоїв без марок акцизного податку, у звязку з чим, в акті перевірки не зазначено серію та номер марок акцизного збору, скільки актом перевірки зафіксовано продаж горілки саме без марок акцизного податку, а отже і їх зазначення неможливо.

Також, необхідно вказати й про те, що посилання позивача, що заперечення на акт перевірки нею направлено своєчасно та протиправність наданої відповіді щодо залишення заперечень на акт перевірки без розгляду, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідь ГУ ДФС у Херсонській області від 08.09.2017 р. № 602/ФОП/21-22-40-31 позивачем не оскаржується та її винесення не є предметом розгляду даної справи.

Отже, у звязку з вищезазначеним, оскільки відповідачем в межах та норм діючого податкового законодавства проведено перевірку, виявлено та зафіксовано факти порушення позивачкою, а саме: продаж алкогольних напоїв на розлив, що не мають статус субєктів; господарювання громадського харчування; реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку; роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни, то колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про правомірність прийнятого відповідачем рішення №000069/21-22-40-.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено _05.04.2018_р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: ОСОБА_4

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_5