Справа № 335/12416/17
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку спрощеного позовного провадження)

2 квітня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Шалагінової А.В., за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Ємець А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 р. ОСОБА_3звернулася до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій відповідача щодо припинення з 01.04.2017 виплати пенсії протиправними та зобов'язання відновити виплату пенсії з моменту її припинення, тобто з 01.04.2017.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона була змушена залишити своє місце проживання з с. Олександрівка Мар'їнського району Донецької області в результаті уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та переміститися до м. Запоріжжя, де звернулася до відповідача із заявою про взяття на облік тимчасово переміщеної особи та нарахування пенсії. Відповідач виплачував позивачеві пенсію, але починаючи з квітня 2017 р. безпідставно припинив її нараховування. Після звернення до адвоката, який направив запит до відповідача про надання інформації стосовно підстав призупинення виплати пенсії, 05.10.2017 відповідач надав відповідь, в якій зазначив, що пенсія з 01.04.2017 призупинена після співставлення баз даних отримувачів пенсій або припинення реєстрації в межах району.

Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними, оскільки виплата пенсії припинена з підстав, що не передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також до вказаного Закону та інших нормативно-правових актів не вносилися зміни, які б обмежували права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат. Спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово перемістилися з району проведення АТО, що визначений постановами КМУ № 531 від 01.10.2014, № 637 від 05.11.2014, № 595 від 07.11.2014, не мають сили закону, а тому не можуть звужувати права громадян, що встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З наведених підстав просила визнати дії щодо припинення з 01.04.2017 виплати пенсії протиправними та зобов'язати відновити виплату пенсії з моменту її припинення, тобто з 01.04.2017.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2017 у справі відкрито скорочене провадження.

06.11.2017 від Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжядо суду надійшли письмові заперечення.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2017 призначено судовий розгляд у справі та витребувано докази з УПЗСН Запорізької міської ради по Вознесенівському району.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII, згідно з яким КАС України викладено у новій редакції.

Підпунктом 10 п. 1 Перехідних положень КАС України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокремасправи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимогта просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачу скасовано довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 01.02.2016 №, та на підставі протоколу від 31.08.2017 № 34 комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам УПСЗН по Вознесенівському району ЗМР відмовлено у виплаті пенсії з 01.04.2017.

Заслухавши поясненні учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27.01.2016 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, про що свідчить довідка від 27.01.2016 № (а.с. 8).

З 01.02.2016 позивач перебувала на пенсійному обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, де отримувала пенсію як внутрішньо переміщена особа з району проведення АТО.

З письмових заперечень відповідача та пояснень представника відповідача у судовому засіданні випливає, що 27.01.2016 позивач отримала довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО № , та 01.02.2016 звернулась до відповідача із заявою та документами для призначення пенсії, після чого їй відповідачем була призначена пенсія. Проте, починаючи з квітня 2017 р. виплата пенсії позивачеві була зупинена.

З наданої письмової інформації УПСЗН по Вознесенівському району ЗМР випливає, що 17.03.2017 була проведена перевірка фактичного місця проживання гр. ОСОБА_3, за наслідками якої складено акт та залишено повідомлення. У зв'язку з тим, що протягом трьох робочих днів ОСОБА_3 не з'явилась до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, УПСЗН було надіслано позивачу повторне повідомлення про необхідність з'явитися протягом трьох робочих днів для фізичної ідентифікації, проте до управління повернувся лист з відміткою про невручення отримувачу.

Крім цього, до Державної прикордонної служби було направлено запит про надання інформації щодо виїзду внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 08.08.2017 № 0.64-25214/0/15-17 зазначено й прізвище гр. ОСОБА_3

На підставі службової записки від 16.08.2017 довідка гр. ОСОБА_3 від 27.01.2016 № скасована, та відповідний запис 17.08.2017 внесено до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб.

Представник відповідача у судовому засідання зазначила, що керуючись спеціальним законодавчим актом з питань призначення пенсій внутрішньо переміщеним особам, відповідачем було відмовлено у виплаті пенсії з квітня 2017 р. Проте, доказів на підтвердження цього суду не надано.

Протоколом від 31.08.2017 № 34 комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам УПСЗН по Вознесенівському районі ЗМР позивачеві відмовлено у відновленні пенсійних виплат, що підтверджується витягом (а.с. 20).

У зв'язку з припиненням виплати пенсії позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

За визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (в редакції на момент видачі позивачу довідки про взяття на облік), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З 13.01.2016 з урахуванням внесених Законом № 921-VIII від 24.12.2015 змін, статтею 4 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За правилами ст. 5 вказаного Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Положення ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону надають вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Цей перелік не передбачає розширеного тлумачення.

14.06.2016 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно з п.1 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.п. 2-3 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Реєстрація місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи здійснюється в установленому законодавством порядку.

За приписами п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

При цьому, комісія не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення щодо припинення соціальної виплати надсилає копію такого рішення органам, що здійснюють соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення (п. 13 цього Порядку).

З огляду на наведені правові норми, представник відповідач зазначає, що виплата пенсії позивачу припинена правомірно у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання та скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки такі дії не узгоджуються з приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, перелік підстав припинення виплати пенсії визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

З урахуванням наведеного, підстава припинення виплати пенсії має бути визначена безпосередньо законом, отже до спірних правовідносин застосуванню підлягає Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які мають вищу юридичну силу по відношенню до Постанов Кабінету Міністрів України.

Припинення виплат через підстави, визначені у підзаконному нормативному акті (зокрема через скасування довідки внутрішньо переміщених осіб з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»), суд вважає необґрунтованим, оскільки закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. При цьому, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» при прийнятті рішення про відмову у відновленні пенсійних виплат, так як вказані приписи підзаконного нормативно-правового акту, яким встановлено інші випадки припинення соціальних виплат, суперечать нормам ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого виплата пенсії може припинятися виключно з підстав, встановлених законом.

Отже, суд доходить висновку щодо порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки з квітня 2017 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

За таких обставин позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 3, 8, 9, 14, 15, 19, 32, 43, 59, 72-77, 90, 94, 139, 143, 160, 168, 189, 243-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295, 370, пп. 10 п. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо зупинення виплати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, пенсії з 1 квітня 2017 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відновити виплату пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, починаючи з 1 квітня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Вступна та резолютивна частини рішення складені 2 квітня 2018 р. У повному обсязі рішення суду виготовлене 6 квітня 2018 р.

Рішення може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шалагінова