Справа № 826/8234/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року № 826/8234/17

Суддя Окружного адміністративного суду м.Києва Смолій І.В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни

третя особа публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

про визнання протиправним та скасування рішення,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернулась в Окружний адміністративний суд м.Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни (надалі - відповідач), третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк», третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 6807814 від 29.12.2012р. щодо зміни умов обтяжень нерухомого майна ОСОБА_1, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає незаконними дії відповідача щодо здійснення державної реєстрації змін умов обтяження нерухомого майна, оскільки відповідач не вчиняв жодної нотаріальної дії щодо цього майна, то і законних підстав для внесення відповідних змін у реєстр у нього не було. Позивач стверджує, що у зв'язку з незаконним внесенням відповідачем відповідного запису до Державного реєстру було змінено попереднього іпотекодержателя на нового ПАТ «Дельта Банк», якого позивач не визнає, як нового кредитора.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, заперечень чи правової позиції щодо поданого позову суду не надав.

Третя особа проти позову заперечувала, посилаючись на те, що законодавство не вимагає, щоб реєстрацію зміни умов обтяження за іпотечним договором здійснював той самий нотаріус, що здійснив посвідчення договору про відступлення права вимоги за договором. Крім того, вказує на те, що у зв'язку з відсутністю відповідного рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав, в тому числі, у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу, у відповідача відсутні підстави для скасування запису про державну реєстрацію прав.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Кодексу чинної на момент виходу в письмове провадження), ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.03.2008р. між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (надалі - іпотекодержатель, банк) та ОСОБА_1 (надалі - іпотекодавець, боржник) укладено договір іпотеки ВКІ № 589360 (надалі-Договір), який забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають із умов кредитного договору №1603/0308/71-007 від 18.03.2008р. відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 41 000грн. на строк з 18.03.2008р. по 18.03.2033р. включно, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

Предметом іпотеки за цим Договором є квартира за адресою: АДРЕСА_1, який перебуває у праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. за реєстровим номером 2012 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 18.03.2008 року за № 2764558, Полтавському міському бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в реєстраційній книзі № 139 за № 18388.

Відповідно до Договору предмет іпотеки має загальну площу 45,9 кв.м., житлову площу 26,9 кв.м. і складається з: 5-кімната пл.12,1 кв.м, 7-кімната пл.14,8 кв.м., 3-кухня пл.7,3 кв.м., 2-ванна пл.1,9 кв.м., 4-вбиральня пл.0,9 кв.м., 1-коридор пл.6,2 кв.м., 6-шафа пл.2,0 кв.м., балкон пл.0,7 кв.м.

25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. Згідно з умовами договору ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у т.ч. по договору від 18.03.2008р. № 1603/0308/71-007.

29.12.2012р. приватним нотаріусом Харою Н.С. прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» про що внесено відповідні зміни Державного реєстру іпотек.

Позивач вважає, що приватним нотаріусом замінено в Державному реєстрі іпотек іпотекодержателя на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р. всупереч чинному (на момент реєстрації) законодавству, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (чинній на момент прийняття оскаржування рішення) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст.3 вищезазначеного Закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст.4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

За змістом ст.19 Закону зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 24 Закону «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) речові права на чуже нерухоме майно: а) право володіння; б) право користування (сервітут); в) право постійного користування земельною ділянкою; г) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); ґ) право забудови земельної ділянки (суперфіцій); д) право користування нерухомим майном строком більш як один

рік. Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом; 3) обмеження речових прав.

Ст.9 вказаного Закону визначено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти висновку, що нотаріус є спеціальним суб'єктом на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (надалі - Порядок № 410).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 410, у цьому Порядку наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

- реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком;

- внесення запису до Реєстру - занесення до єдиної комп'ютерної бази даних за порядковим номером відомостей про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної.

Пунктами 2, 4, 5 зазначеного Тимчасового порядку передбачено, що державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.

Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Реєстратори це державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

За змістом пунктів 17 - 20 цього ж Порядку внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи.

У повідомленні зазначаються: 1) дата державної реєстрації відомостей; 2) порядковий номер запису; 3) підстава внесення відомостей (повідомлення іпотекодержателя чи рішення суду); 4) відомості про реєстратора.

Додатково в повідомленні зазначаються відомості: 1) про державну реєстрацію змін умов обтяження нерухомого майна іпотекою - відповідні зміни і додаткові відомості до запису, внесення яких передбачено пунктом 8 цього Порядку; 2) про відступлення прав за іпотечним договором: - про особу, на користь якої здійснено відступлення прав за іпотечним договором; - про договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором; 3) про передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної: - передбачені підпунктом 1 пункту 8 цього Порядку та про особу, якій передається заставна; - дата передачі заставної; - дата анулювання заставної; - дата видачі дубліката; - дата видачі нової заставної.

Під час подання повідомлення іпотекодержатель пред'являє паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені іпотекодержателя фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність.

До повідомлення додається текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної), документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису

При цьому, пунктом 21 Порядку визначений перелік підстав для відмови Реєстратора у внесенні запису, зокрема у разі, коли:

1) у повідомленні відсутні або наведено не повністю чи з виправленням відомості, зазначені у пунктах 18 і 19 цього Порядку;

2) іпотекодержатель не пред'явив паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені іпотекодержателя фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність;

3) до повідомлення не додано текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної);

4) відсутній документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису;

5) плату внесено не в повному обсязі.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 410 державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Нотаріальні дії з приводу посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. На прохання сторін цей договір посвідчено за місцезнаходження однієї зі сторін за адресою: м.Київ, вул.Новокостянтинівська, буд.18, літера В.

Отже, державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором, у тому числі і приватним нотаріусом.

Крім того, слід зазначити, що дана норма діяла і під час внесення приватним нотаріусом оскаржуваного запису.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що кредитний договір від 18.03.2008р. укладений між позивачем та ВАТ «Сведбанк», іпотечний договір від 18.03.2008р., договір купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012р. не визнані у встановленому порядку недійсними.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позика (кредитні кошти) до теперішнього часу позивачем не повернуто.

Прийняття рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., як державним реєстратором, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 6807814 щодо реєстрації зміни обтяжень нерухомого майна іпотекою та здійснення змін іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Альфа-Банк» здійснено на підставі чинного законодавства України з урахуванням часу укладення договору купівлі-продажу права вимоги та з урахуванням Порядку № 410, а тому, відповідно, правові підстави для визнання протиправним та скасування такого запису в Державному реєстрі іпотек з причин, відсутні.

Таким чином, будь-яких порушень з боку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., вимог чинного законодавства, які б порушували права та охоронювані законом інтереси позивача, судом в ході розгляду справи не встановлено.

Відповідно до ст.244 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5- 11, 19, 72-77, 90, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Смолій І.В.