Справа № 826/12369/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 квітня 2018 року письмове провадження № 826/12369/17

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві

до Київської міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Київспецжитлоексплуатація»,

Шевченківський районний суд міста Києва,

Оболонський районний суд міста Києва,

Деснянський районний суд міста Києва,

Печерський районний суд міста Києва,

Солом’янський районний суд міста Києва,

Голосіївський районний суд міста Києва,

Подільський районний суд міста Києва,

Вища рада правосуддя

про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Територіальне управління Державної судової адміністрації в м. Києві (далі також – ТУ ДСА в м. Києві, позивач) до Київської міської ради (далі також – КМР, відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: комунальне підприємство «Київспецжитлоексплуатація» (далі також – КП «Київспецжитлоексплуатація», третя особа-1), Шевченківський районний суд міста Києва (далі також – третя особа-2), Оболонський районний суд міста Києва (далі також – третя особа-3), Деснянський районний суд міста Києва (далі також – третя особа-4), Печерський районний суд міста Києва (далі також – третя особа-5), Солом’янський районний суд міста Києва (далі також – третя особа-6), Голосіївський районний суд міста Києва (далі також – третя особа-7), Подільський районний суд міста Києва (далі також – третя особа-8), Вища рада правосуддя (далі також – ВРП, третя особа-9), в якому позивач просить суд визнати незаконним та скасувати пункти 1, 2, 3 рішення відповідача від 23 лютого 2017 року № 946/1950 «Про повернення приміщення комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій»:

- в частині визнання такими, що втратили чинність рішень Київської міської ради, а саме:

- рішення Київської міської ради від 29 грудня 2011 року № 1036/7272 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва та внесення змін до рішення Київської міської ради»;

- рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 44/6260 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилого приміщення у будинку комунальної власності та нежилого будинку комунальної власності»;

- рішення Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 497/9985 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилих будинків та приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва»;

- в частині передачі в оренду приміщень, які перебували у сфері управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та знаходяться за адресою: вул. Дегтярівська, 31, літер А, площею 5908,5 кв.м.; вул. Хрещатик, 42, літ. А, площею 833,9 кв.м.; просп. Маяковського, 5-в, літер В, площею 626,7 кв.м.; вул. Полковника Потєхіна, 3-а, площею 206,60 кв.м.; нежилий будинок вул. Гайцана Миколи, 4, літер А, площею 957,9 кв.м.; нежилий будинок вул. Смирнова-Ласточкіна, 10, літер Б, площею 1466,6 кв.м.; нежиле приміщення вул. Волоська, 6/14-б, площею 349,70 кв.м.; вул. Маршала Тимошенка, 2-е, площею 2241,0 кв.м.;

- в частині закріплення за КП «Київспецжитлоексплуатація» на праві господарського відання нерухомого майно, що знаходиться за адресою: вул. Дегтярівська, 31, літер А, площею 5908,5 кв.м.; вул. Хрещатик, 42, літ. А, площею 833,9 кв.м.; просп. Маяковського, 5-в, літер В, площею 626,7 кв.м.; вул. Полковника Потєхіна, 3-а, площею 206,60 кв.м.; нежилий будинок вул. Гайцана Миколи, 4, літер А, площею 957,9 кв.м.; нежилий будинок вул. Смирнова-Ласточкіна, 10, літер Б, площею 1466,6 кв.м.; нежиле приміщення вул. Волоська, 6/14-б, площею 349,70 кв.м.; вул. Маршала Тимошенка, 2-е, площею 2241,0 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказані вище пункти рішення КМР не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню з підстав зазначених у позові.

КМР надано суду заперечення, в яких відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки рішення від 23 лютого 2017 року № 946/1950 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому підстав для скасування його окремих пунктів немає.

ВРП надала суду пояснення, якими підтримала позовні вимоги ТУ ДСА в м. Києві, просила суд позов задовольнити.

КП «Київспецжитлоексплуатація» надано суду пояснення, в яких третя особа-1 просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, зазначених у таких поясненнях.

В судове засідання 19 березня 2018 року належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи сторони не прибули, в матеріалах справи наявні заяви представників позивача, відповідача, третіх осіб-1, 2, 3, 5, 9 про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до вимог ч. 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, суд, дослідивши матеріали справи, перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд - встановив:

Відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою підвищення ефективності використання об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва та збільшення надходжень до бюджету міста Києва КМР прийняла рішення «Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій» від 23 лютого 2017 року № 946/1950 (далі також – оскаржуване рішення).

Зокрема, згідно п. 1 оскаржуваного рішення, визнано такими, що втратили чинність з 01 березня 2017 року:

- рішення Київської міської ради від 29 грудня 2011 року № 1036/7272 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва та внесення змін до рішень Київської міської ради» (п. 7 додатка 1 до рішення);

- рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 44/6260 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилого приміщення у будинку комунальної власності та нежилого будинку комунальної власності» (п. 10 додатка 1 до рішення);

- рішення Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 497/9985 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилих будинків та приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва» (п. 25 додатка 1 до рішення).

Пунктом 2 оскаржуваного рішення встановлено, що приміщення, зазначені у додатку 2 до цього рішення, які належать територіальній громаді міста Києва і які були передані до сфери управління державних установ і організацій рішеннями Київської міської ради, підлягають передачі в оренду тим державним установам і організаціям, у сфері управління яких вони перебували до 1 березня 2017 року, на підставі заяв, поданих такими установами і організаціями відповідно до встановленого порядку.

Так, згідно додатку 2 оскаржуваного рішення, до переліку нерухомого майна, у тому числі входять приміщення передані до сфери управління ТУ ДСА в м. Києві за адресами в місті Києві: вул. Дегтярівська, 31, літер А, площею 5908,5 кв.м.; вул. Хрещатик, 42, літ. А, площею 833,9 кв.м.; просп. Маяковського, 5-в, літер В, площею 626,7 кв.м.; вул. Полковника Потєхіна, 3-а, площею 206,60 кв.м.; нежилий будинок вул. Гайцана Миколи, 4, літер А, площею 957,9 кв.м.; нежилий будинок вул. Смирнова-Ласточкіна, 10, літер Б, площею 1466,6 кв.м.; нежиле приміщення вул. Волоська, 6/14-б, площею 349,70 кв.м.; вул. Маршала Тимошенка, 2-е, площею 2241,0 кв.м.

Водночас, пунктом 3 оскаржуваного рішення, вирішено закріпити нерухоме майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, зазначене у додатку 2 до цього рішення, за КП «Київжитлоспецексплуатація» на праві господарського відання.

У вище перелічених приміщеннях та будинках розташовані Шевченківський районний суд міста Києва, Оболонський районний суд міста Києва, Деснянський районний суд міста Києва, Печерський районний суд міста Києва, Солом’янський районний суд міста Києва, Голосіївський районний суд міста Києва та Подільський районний суд міста Києва.

Позивач вважає, що зазначені вище окремі пункти оскаржуваного рішення не відповідають вимогам чинного законодавства , у зв’язку із чим мають бути скасовані.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти зазначені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Як вбачається з рішень КМР від 29 грудня 2011 року № 1036/7272, від 22 вересня 2011 року № 44/6260, від 13 листопада 2013 року № 497/9985 вказані вище нежитлові приміщення та нежилі будинки комунальної власності територіальної громади міста Києва були передані до сфери управління ТУ ДСА в м. Києві для розміщення в них районних загальних судів міста Києва відповідно до вимог статей 136, 137 Господарського кодексу України (далі також – ГК України).

Так, відповідно до чч. 1, 2 статті 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Положеннями статті 137 ГК України визначено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Суб'єкти, за якими майно закріплено на даному правовому титулі, можуть здійснювати лише некомерційну господарську діяльність в організаційних формах, які визначаються власником або відповідним органом управління чи органом місцевого самоврядування з урахуванням вимог, передбачених чинним законодавством (ч. 1 статті 53 ГК України).

Власник майна наділяється правом здійснювати контроль за використанням та збереженням належного йому майна, закріпленого ним за підприємством на праві оперативного управління безпосередньо або через уповноважений ним орган.

Частиною 3 статті 77 ГК України передбачено, що орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна, і має право вилучити у казенного підприємства майно, яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень.

У той же час в матеріалах справі відсутні належні до допустимі докази, в розумінні статей 73-74 КАС України, з яких вбачається, що у сфері оперативного управління ТУ ДСА в м. Києві перебувало надлишкове майно, а також майно, яке використовувалось ним не за призначенням, що в свою чергу стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення в частині вилучення такого майна з оперативного управління позивача.

Судом не приймаються твердження відповідача, зазначені у запереченнях проти позову відносно того, що спірне майно було передано позивачу відповідними рішеннями КМР не на праві оперативного управління, а до сфери управлення, з огляду на наступне.

Як встановлено нормами статей 317, 327 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Водночас, як було зазначено вище, та не спростовано відповідачем, спірні приміщення були передані ТУ ДСА в м. Києві рішеннями КМР від 29 грудня 2011 року № 1036/7272, від 22 вересня 2011 року № 44/6260, від 13 листопада 2013 року № 497/9985 відповідно до вимог статті 137 ГК України, тобто на праві оперативного управління.

Крім того, суд при вирішенні даної справи, виходиться з наступного.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі також – Закон), право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 статті 16 Закону).

Статтею 59 Закону передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до ч. 1 статті 60 Закону, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 статті 60 Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Конституційний Суд України, в своєму рішенні від 16 квітня 2009 року по справі № 1-9/2009 (№ 7-рп/2009) за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) дійшов наступних висновків.

Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У той же час, в порушення наведених приписів законодавства, оскаржуваним рішенням скасовані раніше прийняті рішення КМР, незважаючи на те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов’язані з реалізацією права оперативного управління та користування майном, переданим ТУ ДСА в м. Києві для розміщення районних загальних судів міста Києва.

Підсумовуючи викладене, суд приходить висновку, що нежитлові приміщення та нежилі будинки за адресами в місті Києві: вул. Дегтярівська, 31, літер А, площею 5908,5 кв.м.; вул. Хрещатик, 42, літ. А, площею 833,9 кв.м.; просп. Маяковського, 5-в, літер В, площею 626,7 кв.м.; вул. Полковника Потєхіна, 3-а, площею 206,60 кв.м.; вул. Гайцана Миколи, 4, літер А, площею 957,9 кв.м.; вул. Смирнова-Ласточкіна, 10, літер Б, площею 1466,6 кв.м.; вул. Волоська, 6/14-б, площею 349,70 кв.м.; вул. Маршала Тимошенка, 2-е, площею 2241,0 кв.м. були передані до сфери управління ТУ ДСА в м. Києві відповідно до статті 137 ГК України рішеннями КМР від 29 грудня 2011 року № 1036/7272, від 22 вересня 2011 року № 44/6260, від 13 листопада 2013 року № 497/9985, які є ненормативними актами та не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування, оскільки вичерпали свою дію після фактичного виконання.

Наведена правова позиція відповідає судовій практиці, напрацьованій, зокрема, Верховним судом України за наслідком розгляду адміністративних справ № 21-64а13 та №21-438а14.

Відтак оскаржуване рішення в частині вилучення зі сфери оперативного управління ТУ ДСА в м. Києві відповідного майна та закріплення його за КП «Київжитлоспецексплуатація» на праві господарського відання визнається судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд також не приймає твердження відповідача про те, що дана справа не підсудна адміністративному суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 статті 2 КАС України).

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Вказані норми процесуального права є аналогічними із нормами КАС в редакції до 15 грудня 2017 року, у період, коли позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи те, що предметом розгляду даної справи є правомірність прийнятого КМР, як суб’єктом владних повноважень, рішення, дана справа підсудна Окружному адміністративному суду міста Києва.

Згідно статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, відшкодування судових витрат на користь позивача не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) до Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Київспецжитлоексплуатація» (01001, місто Київ, вулиця Володимирська, 51-А, ), Шевченківський районний суд міста Києва (03057, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 31-А, ), Оболонський районний суд міста Києва (04212, місто Київ, вулиця Маршала Тимошенка, будинок 2-Є, ), Деснянський районний суд міста Києва (02225, місто Київ, проспект Маяковського, будинок 5-В, ), Печерський районний суд міста Києва (01010, місто Київ, провулок Хрестовий, будинок 4, ), Солом’янський районний суд міста Києва (03680, місто Київ, вулиця Максима Кривоноса, будинок 25, ), Голосіївський районний суд міста Києва (03127, місто Київ, вулиця Потєхіна, будинок 14 А, ), Подільський районний суд міста Києва (04071, місто Київ, вулиця Хорива, будинок 21, ), Вища рада правосуддя (04050, місто Київ, вулиця Студентська, будинок 12-А, ) про визнання протиправним та скасування рішення в частині – задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2, 3 рішення Київської міської ради від 23 лютого 2017 року № 946/1950 «Про повернення приміщення комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій»:

- в частині визнання такими, що втратили чинність рішень Київської міської ради, а саме:

1) рішення Київської міської ради від 29 грудня 2011 року № 1036/7272 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва та внесення змін до рішення Київської міської ради»;

2) рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 44/6260 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилого приміщення у будинку комунальної власності та нежилого будинку комунальної власності»;

3) рішення Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 497/9985 «Про передачу до сфери управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нежилих будинків та приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва»;

- в частині передачі в оренду приміщень, які перебували у сфері управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та знаходяться за адресою: вул. Дегтярівська, 31, літер А, площею 5908,5 кв.м.; вул. Хрещатик, 42, літ. А, площею 833,9 кв.м.; просп. Маяковського, 5-в, літер В, площею 626,7 кв.м.; вул. Полковника Потєхіна, 3-а, площею 206,60 кв.м.; нежилий будинок вул. Гайцана Миколи, 4, літер А, площею 957,9 кв.м.; нежилий будинок вул. Смирнова-Ласточкіна, 10, літер Б, площею 1466,6 кв.м.; нежиле приміщення вул. Волоська, 6/14-б, площею 349,70 кв.м.; вул. Маршала Тимошенка, 2-е, площею 2241,0 кв.м.;

- в частині закріплення за КП «Київспецжитлоексплуатація» на праві господарського відання нерухомого майно, що знаходиться за адресою: вул. Дегтярівська, 31, літер А, площею 5908,5 кв.м.; вул. Хрещатик, 42, літ. А, площею 833,9 кв.м.; просп. Маяковського, 5-в, літер В, площею 626,7 кв.м.; вул. Полковника Потєхіна, 3-а, площею 206,60 кв.м.; нежилий будинок вул. Гайцана Миколи, 4, літер А, площею 957,9 кв.м.; нежилий будинок вул. Смирнова-Ласточкіна, 10, літер Б, площею 1466,6 кв.м.; нежиле приміщення вул. Волоська, 6/14-б, площею 349,70 кв.м.; вул. Маршала Тимошенка, 2-е, площею 2241,0 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій