Справа № 826/24233/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2018 року

Київ

справа №826/24233/15

адміністративне провадження №К/9901/25108/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П,

при секретарі: Горбатюку В.С.,

за участі: представника позивача Горбана А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016 (головуючого судді: Шулежка В.П.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 (головуючого судді: Шостака О.О., суддів: Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.)

у справі № 826/24233/15

за позовом Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп»

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Строй-Маркет Груп» (далі - позивач, ДП) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015 № /2 про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 61501,00 грн. за основним платежем та на 15375,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та № /2 про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на 75209,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 14.1.257 пункту 14.1 ст. 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 ст. 135, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, ст.. 201 Податкового кодексу України (ПК), ст.ст. 252, 253 Цивільного кодексу України, ст. 71, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Так, доводи позивача зводяться до того, що судами не були враховані докази, які надані позивачем на підтвердження реального характеру господарських операцій із поставки послуг від ТОВ «Аксіома Бізнесу» та ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія»; а також всупереч нормам ст.ст. 252, 253 ЦК України враховано день отримання поворотної фінансової допомоги при обрахунку кількості днів умовно нарахованих відсотків на суму неповернутої поворотної фінансової допомоги.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

У відповідності до норм частини 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення у податковому обліку суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік,збільшення суми грошового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 05.12.2014 № 7175/26-56-22-01-03/33104229, із врахування акту додаткової перевірки від 08.04.2015 № 1559/26-56-22-02-03/33104229 та рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 10.06.2015 № 12055/6/99-99-10-01-01-25.

Згідно з цими висновками позивачем порушені норми підпункту 14.1.257 пункту 14.1 ст. 14, пункту 46.1 ст. 46, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 ст. 135, пункту 138.4 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пункту 188.1 ст. 188, абз. «а» підпункту 195.1.1 пункту 195.1 ст. 195, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, а саме: занижено доход за 2-й, 3-й та 4-й квартали 2012 року на загальну суму 2869,00 грн. у зв'язку з не правильним нарахуванням умовно нарахованих відсотків на суму поворотної фінансової допомоги, отриманої від ТОВ «Серчан», яка залишилась неповерненою на кінець звітного періоду; завищені витрати на 72340,00 грн. за 4-й квартал 2012 року, 2013 рік, податковий кредит на 14468,00 грн. за грудень 2012 року, січень, травень, червень 2013 року за наслідками господарських операцій із ТОВ «Аксіома Бізнесу», які не підтверджені первинними документами; завищено податковий кредит на 47033,00 грн. за липень 2012 року за наслідками господарських операцій із поставки від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» послуг із розробки містобудівного розрахунку, зв'язок яких із господарською діяльністю не встановлено. У результаті цих порушень позивачем завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у загальній сумі 75209,00 грн. за 2013 рік; занижено ПДВ за липень, грудень 2012 року, січень, травень, червень 2013 року на загальну суму 61501,00 грн.

За наслідками перевірки та процедури адміністративного оскарження ДПІ стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015 № /2 про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 61501,00 грн. за основним платежем та на 15375,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та № /2 про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на 75209,00 грн.

Як встановлено у судовому процесі, 26.06.2012 позивачем було отримано від ТОВ «Серчан» поворотну фінансову допомогу у розмірі 14000000,00 грн., яка не була повернена на кінець другого кварталу 2012 року. Вказані обставини у судовому процесі не оспорюються сторонами, а спірним є врахування при розрахунку умовного нарахування процентів на суму неповерненої на кінець звітного періоду поворотної фінансової допомоги дня отримання такої допомоги, тобто 26.06.2012. За доводами позивача умовно нараховані проценти слід розраховувати з дня наступного після дня отримання, що відповідає загальним правилам обрахунку строків, визначених ст.ст. 252, 253 ЦК України, тоді як за висновком ДПІ умовно нараховані відсотки слід розраховувати за кожен день користування поворотною фінансовою допомогою, яка не повернена на кінець звітного періоду.

За визначенням підпункту 14.1.257 пункту 14.1 ст. 14 ПК безповоротна фінансова допомога - це: сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Згідно з пунктом 135.1 ст. 135 ПК доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 135.5.4 та 135.5.5 пункту 135.5 цієї статті інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи; суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Застосовуючи вказані правові норми, суди попередніх інстанції зробили правильний висновок, що норма підпункту 14.1.257 ПК чітко регламентує правило, за яким умовно нараховані відсотки слід розраховувати за кожний день фактичного використання поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, тобто і день отримання такої фінансової допомоги також. Посилання позивача на норми Цивільного кодексу України, зокрема ст. 252 та 253, якими встановлюються правила перебігу строків, є помилковим. Вказані норми не поширюються на відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, та які врегульовані ПК. При цьому, нормами Цивільного кодексу України та Податкового кодексу України врегульовані різнопредметні відносини: особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини; а також відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів відповідно.

Правильними є також висновки судів попередніх інстанцій у частині неправомірності формування позивачем у власному податковому обліку витрат та податкового кредиту з посиланням на поставку від ТОВ «Аксіома Бізнесу» бухгалтерських та юридичних послуг.

Вказаний висновок був зроблений судами на підставі оцінки доданих до матеріалів справи актів надання послуг, в яких не розкрито зміст та обсяг наданих послуг, а також із врахуванням ненадання позивачем доказів, достатніх для висновку про фактичне виконання цих послуг, наприклад: звітів про надання консультаційних, бухгалтерських та юридичних послуг, листів, складених консультацій, проектів підготовлених виконавцем документів тощо. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст.. 86 КАС України (у редакції. чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень).

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу ( абзац перший пункту 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013р. № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Разом із тим, не можна погодитись із висновками судів у частині неправомірності формування позивачем сум податкового кредиту за наслідками господарських операцій із поставки від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» послуг із розробки містобудівного розрахунку по об'єкту «Будівництво багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському районі м. Києва».

Відмовляючи у задоволенні позову, судами зроблено висновок про недоведеність позивачем у судовому процесі обставин фактичного надання від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» послуг. Такий висновок зроблений із посиланням на відсутність у матеріалах справи: доказів наявності у цього постачальника власних та залучених фахівців у сфері проектування та будівництва, проектної, технічної, експлуатаційної документації, ненадання самого містобудівного розрахунку, доказів на підтвердження зв'язку витрат на ці послуги із господарською діяльністю позивача.

У той же час, як свідчать матеріали справи, позивачем у судовому процесі надавались до суду як докази на підтвердження фактичної поставки позивачу послуг від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія», які. Однак. не отримали належної оцінки судами попередніх інстанцій.

Так, у судовому процесі при розгляді спору судом першої інстанції, позивачем були долучені до матеріалів справи копії документів, які, за його доводами, доводять зв'язок цих витрат із цілями його господарської діяльності, зокрема: докази щодо виділення йому земельної ділянки для будівництва багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському районі м. Києва. При подачі апеляційної скарги, позивачем поряд із документами на підтвердження виділення йому земельної ділянки надавались також копію містобудівного розрахунку, ліцензії ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із здійсненням об'єктів архітектури. Не приймаючи до уваги ці докази, апеляційний суд вказав, що позивачем не було наведено підстав неможливості їх надати до суду першої інстанції, зазначивши, що під час судового засідання 23.11.2015 позивачу було запропоновано надати додаткові докази на підтвердження спірних господарських операцій.

Разом із тим, такі висновки судів як першої так і апеляційної інстанції є передчасними та зроблені без належної оцінки доданих до справи доказів.

Так, апеляційний суд при відхиленні наданих позивачем доказів не врахував обставину переходу судом першої інстанції до розгляду справи у порядку письмового провадження, а також зробив помилкову оцінку журналу судового засідання від 23.11.2015, в якому позивачу було запропоновано надати чіткий перелік доказів, які він долучив до матеріалів справи.

Суд першої інстанції, при розгляді спору не вжив необхідних заходів для з'ясування всіх обставин у справі щодо господарських операцій із ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» та зробив висновки без належної оцінки доданих позивачем доказів на підтвердження наявності у нього ділової мети при замовленні вказаних послуг від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія».

Частиною 1 ст. 69 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень) встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Згідно з ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків судів щодо суті спору у частині правомірності формування позивачем податкового кредиту на 47033,00 грн. за липень 2012 року з посиланням на поставку від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» послуг, тобто у частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2015 № /2 у частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 47033,00 грн. за основним платежем та на 11758,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). В цій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів

Керуючись ст. ст. 341, 344, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 у частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 23.06.2015 № /2 у частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 47033,00 грн. за основним платежем та на 11758,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню

Повний текст постанови виготовлено: 02.04.2018

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко