Справа № 826/1656/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 квітня 2018 року № 826/1656/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвін Артема Володимировича

третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк»

про визнання протиправним та скасування рішення,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач) до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвін Артема Володимировича (надалі також - відповідач), третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» (надалі також - третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою суду від 05.02.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу від 05.02.2018 не було отримано відповідачем, поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «не знаходиться». Третьої особою зазначену ухвалу суду отримано 09.02.2018.

26.02.2018 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) третьої особою подано письмовий відзив та позицію по суті спору.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом застосуються норми законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 07.12.2011 укладено кредитний договір №08901, з умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти у розмірі 240000,00грн. з розрахунку 16,9% річних за користування кредитом на строк з 07.12.2011 по 07.12.2021 включно.

02.12.2013 між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк»прав вимоги до боржників. До ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги замість ПАТ «Астра Банк» вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Даний договір зареєстрований за №1539 від 02.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В.).

В зв'язку з чим та у відповідності до даного Договору, ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з кредитного договору №08901 від 07.12.2011 ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за даним договором передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 будинок 14 у Дніпровському районі м. Києва. Предмет іпотеки має загальну площу 45,30кв.м., житлову площу 30,60кв.м. і складається з двох кімнат в придатному для життя стані.

ПАТ «Дельта Банк» листом-вимогою від 25.08.2015 №31-4-08/908 повідомила ОСОБА_1 повідомлено про прострочення поточної заборгованості за кредитним договором та запропоновано в тридцятиденний строк виконати кредитні зобов'язання перед банком. Також повідомлено, що в разі не виконання даної вимоги ПАТ «Дельта Банк» розпочинає процедуру звернення на стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (стаття 12 даного Закону).

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення (стаття 35 Закону).

Отже, враховуючи положення Закону про іпотеку, банк має право стягнути на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому статтями 36,37 даного Закону.

Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в строк (термін) його виконання.

Згідно статті 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з іпотечного договору від 07.12.2011, а саме п.5.2 у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором та (або) зобов'язань за Іпотечним договором, іпотекодержатель надсилає йому письмову вимогу про усунення порушень. В цій вимозі іпотекодержателем зазначається: стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного у строк, що не перевищує 30-ти робочих днів з моменту отримання вимоги та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателем залишається без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.5.7 даного Договору звернення на стягнення на предмет іпотеки в разі набуття Іпотекодержателем права на таке звернення за вибором іпотекодержателя відбувається: за згодою сторін Договору; за рішенням суду; за вибором іптекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом: 1) переходу до іпотекодержателя прав власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель письмово повідомляє Іпотекодавця, з дотриманням вимог, установлених статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартість, визначено на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, 2) продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь якій особі-покупцеві та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.8 Договору право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя серед перелічених у п.5.7 кредитного договору належить іпотекодержателю.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про державну реєстрацію прав, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договір, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основаного зобов'язання.

Пунктом 57 Порядку державної реєстрації права на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також додаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржників, якщо він є відміним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодаця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; застава (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

На підставі викладено, ПАТ «Дельта Банк» листом-вимогою від 25.08.2015 №31-4-08/908 повідомила ОСОБА_1 повідомлено про прострочення поточної заборгованості за кредитним договором та запропоновано в тридцятиденний строк виконати кредитні зобов'язання перед банком. Також повідомлено, що в разі не виконання даної вимоги ПАТ «Дельта Банк» розпочинає процедуру звернення на стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Зазначений лист-вимогу ОСОБА_1 отримано 31.08.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.94).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводитися на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.

Частиною 4 даної статті, відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонено.

Отже, між позивачем, як власником предмета іпотеки та ПAT «Астра Банк» укладений та нотаріально посвідчений Іпотечний договір, який не суперечить правам та інтересам малолітніх та/або неповнолітніх дітей та не потребував попереднього дозволу органів опіки та піклування.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п.2.6 Іпотечного договору іпотекодавець до укладення цього договору гарантує іпотекодержателю, що майно, яке є предметом іпотеки, є власністю подружжя та передається в іпотеку за згодою другого співвласника, не служить для забезпечення іншого зобов'язання. Іпотекодавець також гарантує, що у квартирі, що є предметом іпотеки не мешкають неповнолітня діти і гарантує, що на час знаходження квартири в іпотеці малолітні або неповнолітні діти в цій квартирі не будуть мешкати та не будуть, зареєстровані.

Проте, всупереч вказаним положенням Іпотечного договору, після його укладання, без дотримання процедури попередньої письмової згоди іпотекодержателя, позивач зареєстрував у квартирі, що є предметом іпотеки ОСОБА_4.

Враховуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку про правомірність спірного рішення, а відтак у суду відсутні належні правові підстави для зобов'язання відповідача скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2016 №28325846.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвін Артема Володимировича, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» (надалі також - третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення, відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій