Справа № 310/1527/18
Суддя: Дністрян О. М.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/1527/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді..........Дністрян О.М.,

при секретарі…………..…Уставицькій Н.М.,

за участю представника відповідача - Савранської Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Бердянського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Бердянського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення про примусове повернення з України № 44 від 17.12.2017 року, прийнятого завідуючим сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Бердянського МВ УДМВС України в Запорізькій області, затвердженого начальником Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області, було вирішено повернути його за межі України та зобов'язано покинути територію України у термін до 20.12.2017 року, а також заборонено йому в'їзд на територію України терміном на 3 роки. Також позивач зазначив, що з цим рішенням він не згоден, оскільки відсутність постійного джерела існування, постійного місця проживання, відсутність його звернення за статусом біженця або шукача притулку не можуть бути підставою для заборони йому в'їзду на територію України терміном на 3 роки, так як вони ні підпадають під нормативне обгрунтування застосування примусового заходу. Крім того, що його було притягнуло до адміністративно відповідальності за порушення терміну перебування на території України, інших порушень законодавства він не скоював ні по відношенню до правового статусу іноземця, ні тих, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку. Немає ніяких даних, які б свідчили, що його примусове повернення із застосуванням заборони в'їзду на територію України терміном на 3 роки необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. Крім того, рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може, а не обов'язково супроводжується забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Будучи незгодним із таким рішенням він звернувся до начальника Управління ДМС у Запорізькій області із заявою про внесення до нього змін, але йому було відмовлено. Також зазначив, що йому не роз'яснили його право негайно повідомити про рішення щодо примусового повернення чи примусового видворення фахівця у галузі права, а також офіційного дипломатичного представника своє країни, він не розумів правових наслідків відповідного пункту рішення, оскільки вважав, що заборону на в'їзд на територію України терміном на 3 роки йому буде скасоване після одруження із жінкою, з якою він заручений і яка є громадянкою України. Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення № 44 про його примусове повернення з України в частині заборони в'їзду на територію України терміном на три роки, а також просив справу розглянути за його відсутності.

Представники відповідача - Савранська Ю.Ю. (довіреність № 15-2018 від 01 лютого 2018 року) - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 20.12.2017р. громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 виїхав за межі України на підставі рішення про примусове повернення з України від 17.12.2017р. № 44, оскільки 16.12.2017р. в ході проведення профілактичних заходів під умовною назвою «Мігрант» було з'ясовано, що він прибув в Україну з Росії 05.10.2017р. через КПП «Готівка» по паспорту 65 № 1405612, виданому УФМС 069 від 14.06.2017р., терміном дії до 14.06.2022 р., в приватних справах. При цьому, в період з 17.06.2017р. по 16.07.2017р. позивач вже знаходився на території України. 16.12.2017р. відносно громадянина РФ ОСОБА_4 Бердянським МВ УДМС України в Запорізькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП № 129273 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, а саме, порушення терміну перебування. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення 16.12.2017р. Бердянським МВ УДМС України в Запорізькій області було винесено постанову ПН МЗП № 129273 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., який сплачено 16.12.2017р.. Вважає, що рішення про примусове повернення з України громадянина РФ ОСОБА_4 є обґрунтованим та законним, яке прийнято відповідно до вимог ст. 26 Закону № 3773-VІ. Враховуючи, що законні підстави для подальшого перебування позивача на території України відсутні, оскільки він на території України постійного джерела існування не має, постійного місця проживання не має, за статусом біженця або шукача притулку не звертався, про намір укладення шлюбу з громадянкою України не повідомляв, а тому рішення відповідача про примусового повернення за межі України є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_4, що йому не було роз'яснено його право про негайне повідомлення щодо його примусового повернення чи видворення фахівця у галузі права та офіційного дипломатичного представника своєї країни, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП № 129273, йому були роз'яснені права та обов'язки, а також зміст ст. 63 Конституції України, про що свідчить його особистий підпис у відповідних графах протоколу. При складанні протоколу зауважень не надходило, а також позивач відмовився від участі перекладача, про що також свідчать його підписи у відповідних графах протоколу. При прийнятті оскаржуваного рішення ними було взято до уваги: що громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 перебуває на території України на нелегальному становищі та ухиляється від виїзду за межі України, що є грубим порушення ч.3 ст. 9 Закону № 3773-VІ; також відсутність у нього підстав для подальшого перебування на території України, згідно ст. 4 Закону № 3773-VІ; порушення іноземною особою норми ч.1 ст. 21 Закону № 3773-VІ, п.п. 3, 4 Постанови КМУ від 04.12.2013 № 884

«Про затвердження Порядку підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в'їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення», а саме, відсутність достатнього фінансового забезпечення або можливість отримати ним таке забезпечення законним способом для подальшого перебування на території України. Підстави для прийняття рішення про заборону в'їзду відповідно до ст.13 Закону № 3773-VІ та прийняття рішення про заборону подальшого в'їзду відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 3773-VІ не можуть бути ототожнені. Рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну, яке приймається на підставі ч. 2 ст. 26 не ґрунтується на підставах ст. 13 Закону № 3773-VІ і підставами для прийняття рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну є саме дії іноземця, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Також зазначила, що оскаржуване рішення прийняте Бердянським МВ УДМС в Запорізькій області на підставі того, що дії іноземця порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі ч. 2 ст. 26 Закону № 3773-VІ рішення про примусове повернення супроводжувалось забороною подальшого в'їзду в Україну строком на три роки, у зв'язку з тим, що у позивача немає підстав для подальшого перебування на території України, згідно ст. 4 Закону № 3773-VІ, він порушував міграційні закони, чим нехтував та не поважав законодавство України. Просила суд відмовити у задоволенні адміністративного позову громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України в частині заборони в'їзду на територію України терміном на три роки у повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона зустрічалася з позивачем, вони прихожани однієї церкви і хотіли створити сім'ю, але у позивача не було документів, що він в Осетії не одружений. Він навчався у Києві на пастора, 04 грудня отримав диплом, але він прорахувався з днями перебування в Україні, а церква настояла, щоб він виїхав, оскільки саме вони його запрошували.

Вислухавши пояснення представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.12.2017р. у ході відпрацювання операції «Мігрант», співробітниками Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області та Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області був виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перевірки законності перебування на території України було встановлено, що він прибув в Україну з Росії 05.10.2017 року через КПП «Гоптівка» в приватних справах. При цьому, в період з 17.06.2017р. по 16.07.2017р. він вже знаходився на території України.

Постановою начальника Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області від 16.12.2017р. позивача ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн., штраф оплачено (а.с.11-12).

16.12.2017р. Бердянським МВ УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення №44 про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 20.12.2017р., а також позивачу заборонено в'їзд на територію України терміном на 3 роки (а.с.8-10).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012р. № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

В силу вимог ч.ч.1,2 ст.26 наведеного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

При цьому слід зазначити, що процедура заборони в'їзду в Україну не є наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Відповідно до частин третьої та десятої статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про видворення тягне за собою обов'язок іноземця, особи без громадянства покинути територію України. Видворення іноземця (особи без громадянства) супроводжується забороною його в'їзду на територію України тільки у випадку, коли орган внутрішніх справ (частина перша статті 32 згаданого Закону) або орган охорони державного кордону (стаття 31 згаданого Закону, пункт 39 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.95 № 1074) прийме про це окреме рішення.

Так, згідно із ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", за порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України, до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 32 зазначеного вище Закону, іноземець та особа без громадянства, який вчинив злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного йому покарання чи виконання адміністративного стягнення може бути видворений за межі України. Рішення про видворення його за межі України після відбуття ним покарання чи виконання адміністративного стягнення приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення. За рішенням органу внутрішніх справ видворення іноземця та особи без громадянства за межі України може супроводжуватися забороною подальшого в'їзду в Україну строком до п'яти років. Строки заборони подальшого в'їзду в Україну обчислюються з дня винесення вказаного рішення. Порядок виконання рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну визначається законодавством України.

Крім випадків, зазначених у частині першій цієї статті, іноземець та особа без громадянства може бути видворений за межі України за рішенням органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону (стосовно осіб, які затримані у межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетинання державного кордону в Україну) або Служби безпеки України з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, якщо дії іноземця та особи без громадянства грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства, або суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, або коли це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009р. №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року N 1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Так, іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами-посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п. 19 Правил, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п. 2 Положення Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача, не підлягають задоволенню, так як рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень є законним, вчиненими у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6-10, 241-246, 250, 255, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Бердянського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя О. М. Дністрян