Справа № 826/2417/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

04 квітня 2018 року № 826/2417/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у відмові здійснити ОСОБА_1 виплату допомоги при народженні дитини, починаючи серпня 2014 року та зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини, починаючи з серпня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу з вересня 2014 року була припинена виплата допомоги при народженні дитини, оскільки згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Алчевськ, де народився син позивача, відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Так, позивач була вимушена у вересні 2017 року переїхати до міста Києва, де вона стала на облік, як внутрішньо переміщена особа та звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації із заявою про виплату допомоги при народженні дитини.

Однак відповідачем, на думку позивача, було протиправно відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі №826/2417/18 та запропоновано відповідачу в п'ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п'ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 18.09.2017 №.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Алчевськ, Луганської області у позивача народився син - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області.

Позивач звернулась до управління праці та соціального захисту населення Алчевської міської ради із заявою від 12.10.2017 про призначення допомоги при народженні дитини.

Так, з 3 червня 2013 року по липень 2014 року (включно), ОСОБА_1 отримувала вище вказану допомогу, що підтверджується довідкою, наданою публічним акціонерним товариством «Приватбанк» від 06.10.2017.

Як зазначає позивач, з вересня 2014 року виплата допомоги при народженні дитини припинилась, не з її вини.

Так, згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Алчевськ відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За посиланням позивача, саме у зв'язку з цим, у вересні 2017 року ОСОБА_1 переїхала до міста Києва та стала на облік як внутрішньо переміщена особа, про що видана вище вказана довідка від 18.09.2017 №, копія якої наявна в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2017 позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, із заявою про виплату їй допомоги при народженні дитини.

Листом від 24.10.2017 відповідач повідомив, що не має правових підстав для виплати заборгованості по допомозі при народженні дитини, оскільки «відповідно до пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 виплата допомоги поновлюється у випадках у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною звернулась протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою».

Позивач, вважаючи таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує її законні права та інтереси, гарантії соціального захисту, звернувся до суду із даним позовом.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» зазначає, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до приписів статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і не забезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Пункт 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751, містить більш вичерпний перелік підстав припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Згідно з абзацом 33 пункту 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною, звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Так, відповідач, надаючи відповідь на заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги при народженні дитини, відмовив у задоволенні заяви останньої, саме з посиланням на пропуск 12 місячного строку звернення до органу, який призначив допомогу.

Проте суд звертає увагу на посилання позивача стосовно того, що виплата допомоги їй припинались у зв'язку з воєнними діями на території міста Алчевськ, який є населеним пунктом, на території якого, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Так, на думку позивача, відповідач повинен керуватись нормами пункту 15 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, де зазначено, що одному з батьків дитини (опікуну) допомога при народженні дитини призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем їх реєстрації. Допомога може бути призначена за місцем фактичного проживання за умови подання довідки про неодержання зазначеної допомоги в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вчинив відповідні дії, передбачені приписами Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, та звернулась до відповідача з відповідною заявою та довідкою про неодержання допомоги, що не спростовується відповідачем.

Так, суд звертає увагу, що позивач, в силу озброєного конфлікту, що відбувається на території Луганської області, де вона проживала і народила сина у 2013 році, вимушена була переїхати до міста Києва у вересні 2017 року.

Виплата їй грошової допомоги при народженні дитини припинилась не з її вини, а у зв'язку з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, про яке зазначалось вище.

Так суд звертає увагу, що відповідно до частини першої та другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України (частина п'ята статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, слід зазначити, що згідно з приписами пункту 55 розділу "Виплата державної допомоги сім'ям з дітьми" Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми передбачено, призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень.

Також, згідно з пунктом 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 ( з наступними змінами), особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, з урахуванням вище вказаного, дослідивши наявні докази по справі та беручи до уваги приписи законодавства щодо дотримання прав неповнолітньої дитини, першочергово приділяючи увагу забезпеченню прав дитини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації, що полягає у відмові здійснити ОСОБА_1 виплату допомоги при народженні дитини, починаючи серпня 2014 року.

3. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини, починаючи з серпня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.