Справа № 402/1459/17
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року справа № 402/1459/17

провадження № 2-іс/811/15/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1,

до відповідача: Державного кадастрового реєстратора відділу у Благовіщенському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до державного кадастрового реєстратора відділу у Благовіщенському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.160), просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №РВ-017 від 06.12.2017 року та рішення №РВ-018 від 25.01.2018 року державного кадастрового реєстратора відділу у Благовіщенському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобовязати відповідача вчинити дії, а саме вирішити питання щодо якого звернувся позивач, а саме про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо реєстрації та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, наділеній ОСОБА_1 загальною площею 0,0300 га, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Благовіщенський район, м. Благовіщенське (Ульяновка), вул. Тітова з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач для державної реєстрації земельної ділянки звернувся до відповідача із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Однак державним кадастровим реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру через невідповідність поданих документів вимогам законодавства. Вказане рішення вважає протиправним, оскільки проект землеустрою погоджено всіма дозвільними органами та він відповідає вимогам законодавства.

Представник позивача надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі, відповідно до позовних вимог, що наведені у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що ним під час розгляду заяви позивача було встановлено невідповідність поданих документів вимогам законодавства, а саме необхідністю погодити проект землеустрою відділом архітектури та містобудування. У звязку з цим, державним кадастровим реєстратором правомірно відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с.122-124).

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи те, що учасниками справи подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши долучені до справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.10.2014 року рішенням №389 двадцять пятої сесії 6 скликання Ульяновської міської ради ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення в межах м. Благовіщенське (колишня назва м. Ульяновка), що перебувають в запасі, орієнтовною площею 0,0300 га для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01:05), що знаходиться за адресою Кіровоградська область, м. Благовіщенське, на розі вулиць Гоголя і Тітова (а.с.16).

Вказаним рішенням позивача зобовязано замовити в ліцензійній організації розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позивачем, на виконання умов зазначеного рішення, укладено угоду з ТОВ "Кіровоградгеоінформ", яким в подальшому виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність (а.с.10-49).

При цьому, межі земельної ділянки погоджено Благовіщенською міською радою, що підтверджується відповідним актом прийому передачі межевих знаків на зберігання від 03.08.2016 року (а.с.32).

Проект землеустрою погоджено міською радою, відділом Держгеокадастру у Ульяновському районі Кіровоградській області, експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Рівненській області (а.с.42-44).

Так, позивач зазначає, що вказана земельна ділянка раніше ніким не використовувалась, на ній не розташовано жодної будівельної споруди (містобудівного чи житлового призначення).

06.12.2017 року позивач звернулась до Державного кадастрового реєстратора з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 06.12.2017р. (реєстраційний номер заяви ЗВ-017) щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці.

Рішенням №РВ-017 від 06.12.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей /змін до них/ до Державного земельного кадастру, в звязку з невідповідністю електронного документу встановленим вимогам (відповідно до карти функціонального використання території м. Благовіщенське, земельна ділянка, яка відводиться у власність відноситься до земель житлової забудови, в звязку з чим, у відповідності до ст. 186-1 Земельного кодексу України, вказаний проект землеустрою підлягає погодженню у відділі архітектури та містобудування Благовіщенської РДА (ас.50-52).

04.01.2018 року, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2017 року, позивач звернулась до відповідача з заявою про скасування (відміну) рішення №РВ-017 від 06.12.2017 року про відмову у внесені відомостей /змін до них/ до Державного земельного кадастру (а.с.87).

Рішенням №РВ-018 від 25.01.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей /змін до них/ до Державного земельного кадастру, в звязку з невідповідністю електронного документу встановленим вимогам (відповідно до ст.186 ЗК України, земельна ділянка, на якій розташовано обєкт будівництва або планується розташування такого обєкта подається також на погодження до структурних підрозділів районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури. Крім того, державний реєстратор зазначив, що в звязку з тим, що остаточне рішення у справі не прийнято, у відділу відсутні зобовязання вчинити будь які дії (а.с. 88-91).

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року № 3613-VI ( далі Закон № 3613) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону № 3613 державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

У відповідності до ч. 5 ст. 5 Закону № 3613 внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3613 внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Закону № 3613 Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 3613 державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону № 3613 державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

У відповідності до ч. 4 ст. 24 Закону № 3613 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону № 3613 державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону № 3613 підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі Порядок 1051).

Відповідно до п.70 вказаного порядку державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У відповідності до п. 107 Порядку 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

Відповідно до пп.1 п. 109 Порядку 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Як вже встановлено судом, державним кадастровим реєстратором відмовлено позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, встановленим чинним законодавством, а саме у звязку з відсутністю погодження проекту землеустрою відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово комунального господарства Благовіщенської РДА.

Однак, суд не погоджується з такими висновками державного кадастрового реєстратора з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч. 3 ст. 79-1 ЗК України)

Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 5 ст. 79-1 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 186 -1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У відповідності до ч.2 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (ч. 4 ст. 186-1 ЗК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Судом встановлено, що постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.03.2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано висновок від 15.12.2016 року за №82 та висновок від 20.01.2017 року за №10 про відмову в погоджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою Кіровоградська область, м. Благовіщенське, на розі вулиць Гоголя і Тітова (а.с.135-140).

Вказане рішення набрало законної сили 14.03.2018 року, після перегляду в суді апеляційної інстанції (а.с.134).

Судовими рішеннями встановлено, що проект землеустрою не підлягає погодженню відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури та ЖКГ Благовіщенської РДА.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За вказаних обставин, державним кадастровим реєстратором протиправно прийнято оскаржувані рішення, чим порушено права та законні інтереси ОСОБА_1 Відтак, адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення №РВ-017 від 06.12.2017 року та рішення №РВ-018 від 25.01.2018 року підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача - зобовязати відповідача вчинити дії, а саме вирішити питання щодо якого звернувся позивач, а саме про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо реєстрації та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, наділеній ОСОБА_1 загальною площею 0,0300 га, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Благовіщенський район, м. Благовіщенське (Ульяновка), вул. Тітова з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи те, що державний кадастровий реєстратор відділу у Благовіщенському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не розглянув заяву позивача по суті та у встановленому законом порядку, однак фактично відмовив у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у суду немає підстав для зобов'язання останнього внести відомості до Державного земельного кадастру щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці.

З урахуванням змін позовних вимог, позивач просить зобов'язати відповідача вирішити питання щодо звернення позивача / заява про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 06.12.2017 року ЗВ-017/ з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, суд вважає за необхідне, зобовязати відповідача належним чином розглянути заяву позивача від 06 грудня 2017 року ЗВ-017 та прийняти рішення щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, з огляду на наступне.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку субєкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Оскільки є неналежно розглянута заява позивача від 06.12.2017 року про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а тому відповідач зобовязаний належним чином розглянути подану заяву.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобовязання відповідача належним чином розглянути заяву від 06.12.2017 року, оскільки саме по собі судове рішення про визнання відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття останнім вмотивованого рішення щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними рішення відповідача.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Беручи до уваги наведене у сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє відображення в ході судового розгляду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст. 135 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом ОСОБА_2 України.

Постановою Кабінету ОСОБА_2 України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 р. №590 передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та найманням житла, які компенсуються стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень та її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Як встановлено судом адвокат ОСОБА_3 здійснює свою діяльність у м. Одеса.

Судом встановлено, що в клопотанні про компенсацію судових витрат представником позивача визначено складову - витрати, повязані з прибуттям в судові засідання з м. Одеси до м. Кропивницького та в зворотному напрямку 05 березня 2018 року, 23 березня 2018 року та 02 квітня 2018 року. Загальний розмір витрат щодо вартості проїзду згідно розрахунків представника позивача становить 1431,75 грн. (499,86грн.+152,60 грн.+171,34грн.+222,47 грн. + 231,06 грн. + 154,42 грн.).

Так, на підтвердження судових витрат, що повязані із прибуттям до суду, представник позивач надав проїзні документи та квитанції на придбання пального (а.с. 202,211-216).

З огляду на те, що квитанції на придбання пального не повністю підтверджують витрати представника позивача, витрати позивачу на переїзд підлягають відшкодуванню в сумі 779,29 грн.

Також підлягають відшкодуванню витрати позивача на відправлення документів у розмірі 208,00 грн. (а.с. 204-207).

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 07.12.2017 року, розрахунок витрат на правову допомогу та акт до договору від 07.12.2017 року (а.с.92-96).

При цьому, відповідно до розрахунку суми гонорару, адвокатом було надано послуги на загальну суму 18900 грн. (а.с.95,201).

Відповідно до наданого адвокатом розрахунку суми гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу, загальна вартість наданих послуг становить 18900 грн., з яких (700 грн. за годину роботи): складення адміністративного позову - 6 годин (4200 грн.); збір доказів - 1 година (700 грн.), складення заяви про збільшення позовних вимог - 4 години (2800 грн.), підготовка справи до розгляду - 3 години (2100 грн.) (а.с.95), ознайомлення з матеріалами справи - 1 година (700 грн.)

Суд зазначає, що не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).

Проаналізувавши надані представником позивача докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9800,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, всього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати у розмірі 11427,29 грн., а саме: на професійну правничу допомогу у розмірі 9800,00 грн., витрати, що повязані із прибуттям до суду у розмірі 779,29 грн., витрати на поштове відправлення у розмірі 208,00 грн. та витрати на судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення №РВ-017 від 06.12.2017 року та рішення №РВ-018 від 25.01.2018 року Державного кадастрового реєстратора відділу у Благовіщенському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобовязати Державного кадастрового реєстратора відділу у Благовіщенському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2017 року № ЗВ-017 про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо реєстрації та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, наділеній ОСОБА_1 загальною площею 0,0300 га, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Благовіщенський район, м. Благовіщенське (Ульяновка), вул. Тітова , з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові у розмірі 11427,29 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відділу у Благовіщенському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_4