Справа № 2а-402/09/1470
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

місто Київ

10.04.2018 К/9901/19761/18 2а-402/09/1470
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Хохуляка В.В. (суддя-доповідач), Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М. розглянув у порядку письмового провадження справу № 2а-402/09/1470 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва, за участю прокурора Миколаївської області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

23.03.2009 фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернувся з позовом до державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.12.2008 № /0, № /0, від 07.02.2009 № /1, № /0.

В обґрунтування позову зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству. Крім того вони прийняті на підстав акту перевірки, який не містить фіксації виявлених порушень податкового законодавства на підставі зібраних фактичних даних.

Суди встановили, що фізична особа підприємець ОСОБА_3 у 2007 році, здійснюючи господарську діяльність за спрощеною системою оподаткування, задекларував обсяг виручки за період 11.05.2007 по 31.12.2007 у розмірі 454 133 грн 43 коп.

При цьому, відповідно до банківських виписок обсяг виручки позивача за цей період склав 900 133 грн 43 коп.

21.11.2008 податковим органом проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, за період з 07.05.2007 по 30.09.2008, про що складено акт № 598/17-207/НОМЕР_1, яким встановлено порушення:

- статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з доходів громадян», а саме заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб, на суму 79218,98 грн.;

- статті 4 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва";

- підпункту 3.1.1. пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено зобов'язання з податку на додану вартість, на суму 142 849 грн.

Позивачем надано заперечення на акт перевірки із залученням доказів понесених витрат. За результатами перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, в розмірі 3 811,43 грн., та №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 45 759 грн.

Також за наслідками адміністративного оскарження вищевказаних рішень, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: №/1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, у розмірі 3 811,43 грн., та №/1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 45 759 грн.

Судами також встановлено, що у зв'язку з відмовою замовників від укладених угод позивачу були повернуті кошти у сумі 446 000 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2009 відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2013, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016, рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено: визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва від 03.12.2008 № /0, № /0, від 07.02.2009 № /1, № /0.

Не погоджуючись з рішенням суду касаційної інстанції Генеральна прокуратура України звернулася до Верховного Суду України із заявою про його перегляд з підстав, встановлених пунктами 1, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України. Просить скасувати рішення апеляційного та касаційного судів, постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 Генеральна прокуратура України мотивує тим, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував норми матеріального права, які регулюють порядок оподаткування суб'єктів малого підприємництва за спрощеною системою оподаткування. На підтвердження своїх доводів надала копії рішень Вищого адміністративного суду України від 12.05.2016 та 15.06.2016 (справи №№ К/800/26733/13, К/800/32657/15 відповідно), в яких, на думку заявника, суд правильно застосував зазначені норми права, а також копії постанов Верховного Суду України від 18.11.2014 та 22.09.2015, що підтверджують невідповідність оскаржуваного судового рішення викладеним у цих постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Верховний Суд України ухвалою від 28.09.2016 відкрив провадження за заявою Генеральної прокуратури України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 у справі № 2а-402/09/1470.

У зв'язку з початком роботи Верховного Суду матеріали справи № 2а-402/09/1470 передано до Верховного Суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2018 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі: Хохуляка В.В. (суддя-доповідач), Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Ухвалою Верховного Суду від 04.04.2018 заяву Генеральної прокуратури України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 у справі № 2а-402/09/1470 прийнято до провадження, справу призначено до розгляду без повідомлення та виклику учасників справи.

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд вважає, що заява Генеральної прокуратури України не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Аналіз рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, та рішень Вищого адміністративного суду України, копії яких надано на порівняння не дає підстав вважати, що ним було неоднаково застосовано норми матеріального права, які регулюють порядок оподаткування суб'єктів малого підприємництва за спрощеною системою.

Ухвалення різних за змістом рішень судом касаційної інстанції не зумовлено різним розумінням та застосуванням зазначених норм права, а зумовлено відмінністю фактичних обставин, які були встановлені під час розгляду цих справ і з яких виходив Вищий адміністративний суд України при касаційному розгляді цих справ.

Так, у справі, рішення в якій оскаржується, підставою оподаткування доходу за спрощеною системою став факт повернення суми коштів у розмірі 446 000 грн у зв'язку з відмовою замовників від укладених угод. З огляду на те, що у позивача надходження та повернення коштів в сумі 446 000 грн відбулося в одному звітному періоді, такі дії документально підтверджені та не суперечать діючому законодавству, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для включення їх до складу виручки позивача.

Натомість, у справі, рішення Вищого адміністративного суду України від 15.06.2016 в якій надано на порівняння, позивач - фізична особа-підприємець перебуваючи на спрощеній системі оподаткування здійснював діяльність по реалізації продукції в електронному виді (яка за своєю правовою природою є договором комісії). Підставою для прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень про збільшення грошового зобов'язання стало те, що позивач як комісіонер не включив до обсягу виручки суму коштів отриману на розрахунковий рахунок позивача, що підлягали перерахуванню третім особам на виконання договорів комісії.

Надана як приклад хвала Вищого адміністративного суду України від 12.05.2016 також не дає підстав для висновку про неоднакове застосування судом норм матеріального права, оскільки цією ухвалою суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на наявність неповноти встановлення обставин справи, а відтак, вона не містить висновків щодо правомірності застосування норм матеріального права.

Не суперечить оскаржуване судове рішення й викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень також зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ.

Так, в ухвалах Верховного Суду України від 18.11.2014 та 22.09.2015 суд вирішував питання чи є кошти, отримані в рамках виконання зобов'язань з надання транспортно-експедиційних послуг на користь третіх осіб, виручкою у розумінні статті 1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Таким чином, аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм права, та невідповідність оскаржуваного судового рішенням висновкам Верховного Суду України, оскільки прийняття різних судових рішень зумовлено різними обставинами, встановленими судами при вирішенні питання про порушення норм податкового законодавства.

Крім того, рішення, про перегляд якого просить заявник, не містить іншого ніж у наданих на порівняння рішеннях судів, тлумачення тих норм права, про які йдеться в заяві Генеральної прокуратури України.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом, не підтвердилися, заява Генеральної прокуратури України не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 235-242, 244, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України та підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII), суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Генеральної прокуратури України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Хохуляк

Л.І.Бившева

Т.М.Шипуліна