Справа № 815/6236/17
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6236/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та зобов`язання здійсними підйомну допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 01.01.2016р. він мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначив, що 26.01.2016р. він уклав контракт на проходження військової служби з Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_5 ), у якій він проходив службу до 05.04.2016р., після чого був направлений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ). Позивач, посилаючись на те, що згідно чинного законодавства України у разі проходження військової служби з призначенням на посаду у військовій частині, якщо це пов`язано із зміною місця проживання військовослужбовця йому виплачується підйомна допомога, однак вказана допомога йому виплачена не була. У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що наявні підстави для задолення позовних вимог.

12.03.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Військової частини НОМЕР_1 , згідно якого відповідач заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , зазначивши, що оскільки відповідно до параграфу 5 п.21 наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 08.04.2016р. №98 солдата ОСОБА_2 було зараховано 08.04.2016р. до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) та призначено на посаду водієм розвідувально-диверсійного відділення розвідувально-диверсійного взводу розвідувально-диверсійної роти військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ). Разом з тим, відповідач зазначає, що військова частина НОМЕР_1 до 20.09.2016р. не мала пункту постійної дислокації частини та що відповідно до п.18.10 Інструкції про порядок виплати військовослужбовця Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001р. №370 підйомна допомога не виплачується якщо військовослужбовці прибули у зв`язку з призначенням на посаду у військову частині, що розташована поза пунктом постійної дислокації, до прибуття у зазначений пункт.

23.03.2018р. до суду надійшли додаткові пояснення Військової частини НОМЕР_1 , згідно яких відповідач зазначив, що 20.09.2016р. 46 окремому батальйону спеціального призначення (військова частина-польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) було визначено пункт постійної дислокації: АДРЕСА_2 та що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №68-АГ від 16.03.2018р. і відповідно наказом командира військової частини НОМЕР_1 №72-АГ від 20.03.2018р. «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №68-АГ від 16.03.2018р. про виплату військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» до пункту першого включено підпункт 1.23 ОСОБА_1 , солдату в запасі. Разом з тим, відповідачем зазначено, що в разі отримання грошових коштів, підйомна допомога буде перерахована позивачеві.

Сторони повідомлялись про день та час слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Враховуючи те, що неявка позивача та представників відповідачів не перешкоджає подальшому розгляду справи, у відповідності до ч.1, ч.5, ч.9 ст.205 КАС України, справа розглянута у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

26.01.2016р. між Міністерством оборони України в особі командира військової частини пп НОМЕР_5 підполковником ОСОБА_3 та військовослужбовцем ОСОБА_4 , солдатом, курсантом навчальної роти військової частини пп НОМЕР_5 , що проживає за адресою АДРЕСА_3 укладено контракт про проходженя громадянами України військової служби у Збройних Силах України.(а.с.8)

Наказом командира військової частини пп НОМЕР_5 підполковником ОСОБА_3 №8 від 26.01.2016р., прийнято рішення укласти контракт про проходження військової служби на термін дії особливого періоду до оголошення демобілізації з 26.01.2016р. і призначити курсантом навчальної роти 718 окремого навчального автомобільного батальйону 169 навчального гвардійського центру, ВОС-837182А- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.9)

Згідно з наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 08.04.2016р.,солдата ОСОБА_1 , призначено з 08.04.2016р. водієм розвідувально-диверсійного відділення розвідувально-диверсійного взводу розвідувально-диверсійної роти, ВОС-124037А.(а.с.64)

Таким чином, з 08.04.2016р. ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), що підтверджується представником війькової частини пп НОМЕР_6 ( НОМЕР_1 ) у відзиві на позовну заяву від 12.03.2018р.

Як вбачається з військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_7 (а.с.11-12), військовослужбовець у період з 28.01.2016р. по 05.04.2016р. проходив військову службу (навчання) в пп в/ч НОМЕР_8 та у періоди з 25.05.2016р. по 19.10.2016р., з 17.12.2016р. по 07.11.2017р. приймав безпосередню участь в зоні проведення АТО в спеціальній операції на території Донецької та Луганської областей в/ч НОМЕР_1 .

Водночас, прийняття ОСОБА_1 участі в АТО на території Донецької та Луганської областей у періоди з 25.05.2016р. по 19.10.2016р., з 17.12.2016р. по 07.11.2017р., підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2017р. №039/4464.(а.с.14)

Таким чином, ОСОБА_1 у період з 26.01.2016р. ( з урахуванням наказу командира військової частини пп НОМЕР_5 №8 від 26.01.2016р.) по 05.04.2016р. проходив військову службу у в/ч пп НОМЕР_5 , а з 08.04.2016р. -у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 (А 3220).

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року N 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р.N 2011-XII, відповідно до п.1,2 ст.9 якого держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.п.1 п.3 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до п.1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001р. №370 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин та яка втратила чинність згідно з наказом Міністерства оборони України від 5 лютого 2018 року N 45) особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу* зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення. (*Тут і в наступних пунктах Інструкції мається на увазі місце постійної дислокації військових частин і підрозділів, що встановлюється відповідними командирами (начальниками) в межах наданих їм прав. )

Пунктом 18.10 Інструкції №370 передбачено, що підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується якщо військовослужбовці прибули у зв`язку з призначенням на посаду у військову частину, що розташована поза пунктом постійної дислокації, - до прибуття у зазначений пункт, крім випадків, передбачених у пункті 5 Інструкції.

Як вбачається з додаткових пояснень Військової частини НОМЕР_1 , з метою виконання вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних України від 19.09.2016р. №Д-322/1/17(для службового користування) «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році», на підставі директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.09.2016р. №Д-15(для службового користування) «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у 2016 році», 46 окремому батальйону спеціального призначення (військова частина-польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) було визначено пункт постійної дислокації: АДРЕСА_2 .

Таким чином, 20.09.2016р. було визначено пункт постійної дислокації 46 окремого батальйону спеціального призначення (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 з 08.04.2016р. проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), пункт постійної дислокації, якої був визначений 20.09.2016р. за адресою АДРЕСА_4 , суд вважає що позивачеві безпідставно невиплачено підйомну допомогу.

Разом з тим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністарвино-господарської діяльності) №72-АГ від 20.03.2018р. «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_9 №68-АГ від 16.03.2018р. «Про виплату військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», включено до п.1 п.п. 1.23 (щодо виплати підйомної допомоги) ОСОБА_1 , солдата, водія розвідувально-диверсійного відділення розвідувально-диверсійного взводу розвідувально-диверсійної роти.

При цьому, доказів сплати вказаної підйомної допомоги до суду надано не було. Натомість представник Військової частини НОМЕР_1 у своїх додаткових поясненнях від 22.03.2018р. зазначав, що у разі отримання грошових коштів, підйомна допомога буде виплачена ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене та що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та гарантоване право військовослужбовця на отримання підйомної допомоги, у зв`язку з передислокацією військової частини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та зобов`язання здійсними підйомну допомогу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання Військової частини НОМЕР_1 на те, що у разі отримання грошових коштів, підйомна допомога буде перерахована на картрахунок позивача, оскільки відсутність бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат.

Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема від 22.06.2010р. у справі № 21-399во10, від 07.12.2012р. у справі №21-977во10, від 03.12.2010 р. у справі № 21- 44а10 та підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, від 17.03.2004р. № 7-рп/2004, від 01.12.2004р. № 20-рп/2004, від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги в залежність від видатків бюджету.

При цьому, оскільки підйомна допомога виплачується військовослужбовцю, що переїхав до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, суд вважає, що позовні вимоги до військової частини НОМЕР_3 , у якій позивач проходив військову службу до 05.04.2016р., тобто до проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та зобов`язання здійсними підйомну допомогу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) щодо невиплати солдату, водію розвідувально-диверсійного відділення розвідувально-диверсійного взводу розвідувально-диверсійної роти ОСОБА_1 підйомної допомоги.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити солдату, водію розвідувально-диверсійного відділення розвідувально-диверсійного взводу розвідувально-диверсійної роти ОСОБА_1 підйомну допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.