Справа № 310/7653/17(2-а/310/241/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року справа № 310/7653/17(2-а/310/241/17)
(суддя Білоусова О.М., м. Бердянськ)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року в адміністративній справі №310/7653/17(2-а/310/241/17) за позовом ОСОБА_2 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання поновити нарахування і виплату пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 31 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, згідно з яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з березня 2017 року;

- зобовязати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01 березня 2017 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що зміна місця проживання пенсіонером не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання пенсії.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року, у справі незначної складності, позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з 01 травня 2017 року та зобовязав відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01 травня 2017 року. В іншій частині позову відмовив.

Постанова суду мотивована тим, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку із скасуванням органами соціального захисту населення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-ІV. Крім того, суд першої інстанції зробив висновок щодо пропуску позивачем строку звернення до суду передбаченого ст. 99 КАС України, в зв'язку з чим позов задовольнив починаючи з 01.05.2017 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити позов починаючи з 01.04.2017 року.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не звертався з заявою про поновлення строку звернення до суду не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем було долучено до позову окрему заяву про поновлення такого строку.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що довідка про реєстрацію позивача як внутрішньо переміщеної особи була скасована (тобто, відсутній факт реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи) тому відповідачем правомірно припинено позивачу виплату пенсії.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, позивач перебуває на обліку в Бердянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує продовжену виплату призначеної пенсії як внутрішньо переміщена особа.

19.05.2017 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради було прийнято рішення №264 про скасування довідки № від 17.12.2014 року про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи (а.с.25).

У звязку із скасуванням довідки № від 17.12.2014 року відповідачем припинено позивачу з 01.04.2017 року виплату пенсії (а.с.26,27).

Правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу пенсії починаючи з 01.03.2017 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Посилання відповідача як на підставу припинення пенсійних виплат на постанови Кабінету Міністрів України, є безпідставним, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має вищу юридичну силу.

Практика щодо застосування вищезазначених норм права викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року справа №408/2858/17-а (провадження №К/9901/2707/17)

Враховуючи те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про протиправність таких дій відповідача.

Слід зазначити про те, що відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про необхідність задоволення позову починаючи з 01 квітня 2017 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 КАС України (в редакції КАС України чинній на час звернення з позовом до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов'язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Отже, залишенню без розгляду підлягають тільки ті позовні вимоги, які заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду. Період позовних вимог, які мають бути залишені без розгляду (при триваючих правовідносинах) має відраховуватись в залежності від дати звернення позивача до суду, самих позовних вимог та визначатись конкретною датою.

Оскільки виплата пенсії позивачу здійснюється щомісячно, порушення права позивача у спірних відносинах є триваючим, що свідчить про те, що позивач звернувся до суду з позовом про відновлення свого права, порушення якого відповідач припустився у різний час.

Пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо, особа, якій вони призначені, а отже позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної йому пенсії, тобто починаючи з дати неотримання наступної виплати пенсії з квітня 2017 року.

Враховуючи дату звернення до суду з цим позовом 31.10.2017 року, позов підлягає задоволенню в межах шестимісячного строку звернення до суджу, а саме з 01.05.2017 року.

Слід зазначити й те, що наявний в матеріалах справи конверт (а.с.15) не діє підстав вважати, що датою звернення до суду ОСОБА_2 з цим позовом є 20.10.2017 року (дата відтиску штемпеля про прийняття поштового відправлення відділенням пошти), оскільки в графі відправник зазначено «Фабаровська Ірина Миколаївна».

Крім того, надати оцінку доводам позивача щодо поновлення строку на звернення до суду з цим позовом суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, оскільки в додатках до адміністративного позову хоч і зазначено «заява про визнання причин пропуску процесуального строку поважними», проте матеріали справи такої заяви не містять.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, зробивши вірний висновок щодо пропуску позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року, включно, в порушення норм процесуального права помилково відмовив у задоволенні цієї частини позову замість того, що залишити позов в цій частині без розгляду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову, та позов в цій частині залишити без розгляду.

Керуючись: пунктом 1,2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року в адміністративній справі №310/7653/17(2-а/310/241/17) скасувати в частині відмови у задоволенні позову за період з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року, включно, та позов в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року в адміністративній справі №310/7653/17(2-а/310/241/17) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Дата прийняття постанови 05 квітня 2018 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко