Справа № 522/18360/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/31/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси, Департаменту правці та соціальної політки ОМР про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.09.2017 року звернувся до суду з позовом, у якому просив суд:

- визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси щодо встановлення ОСОБА_1 статусу Інваліда війни;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у роки Другої Світової Війни, а саме в 1944 роках, у результаті воєнних дій у неповнолітньому віці був насильно вивезений з матірю в ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виданою КДБ РБ 05.04.2000 року №10/1215. Саме у цей період, в результаті воєнних дій, він отримав запалення горла та вух, у результаті чого його слух був втрачений. Посилався на те, що слух був втрачений у ранньому дитинстві можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Згідно посвідчення серії А №002933 позивач користується пільгами, встановленими Закон України «Про жертви нацистських переслідувань». З посиланням на п.5 ч. 2 статті 7 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вважає, що має право на встановлення йому статусу інваліда війни.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Тарасов А.В.) було відкрито провадження у справі.

На підставі Рішення Першої Дисциплінарної палата Вищої ради правосуддя № 3943/1дп/15-17 від 07.12.2017 до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати у відношенні судді Тарасова А.В., відповідно до наказу керівника апарату суду № 219/а від 08.12.2017р., та на підставі службової записки помічника судді Ткаченко О.О., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено потворний авторозподіл справи.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017р.

Згідно п. 10 ч.1 Перехідних Положень (розділ VІІ) КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дана справа 24.01.2018 року була передана на розгляд судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 21.02.2018 року була прийнята до провадження та призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

У матеріалах справи наявні відзиви Департаменту праці та соціальної політики ОМР від 30.01.2018 року та від 16.03.2018 року, згідно яких позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та просили відмови у їх задоволенні. Посилались на пропущення позивачем строків звернення до суду. Також, вказували, що обовязковими умовами, за якими особу можливо віднести до інвалідів війни є наявність доказів отримання інвалідності внаслідок воєнних дій громадянської та Великої Вітчизняної воєн або стали інвалідами із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки. Проте, оскільки інвалідність ОСОБА_1 була встановлена від загального захворювання по слуху у повнолітньому віці (довідка МСЕК від 07.06.2016 року) та не повязана з воєнними діями в роки Великої Вітчизняної війни, то вважають, що департаментом було відмовлено правомірно згідно діючого законодавства. (а.с.33-35).

Від позивача відповіді на відзив не надходило.

З 22.03.2018 року по 05.04.2018 року суддя перебувала у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням відзиву на позов та доданих доказів, суд дійшов до наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся 13.03.2017 року до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси із заявою про надання статусу Інваліда війни.

Листом від 24.04.2017 року №І-01 Департамент праці та соціальної політики ОМР повідомив позивачу, що встановити йому статус інваліда війни не має підстав так, як він не належить ні до однієї із визначених у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" категорій осіб. Повідомлено також, що на підставі довідки МСЕК серія 10ААВ №801287 від 07.06.2016 року та відповідних документів, позивачу може бути встановлено статус жертви нацистських переслідувань відповідно до ст. 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Не погоджуючись з даною відмовою, ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до статті 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

4) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоровя, одержаних:

у районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період;

від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції;

під час виконання робіт, повязаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання.

Дія абзацу третього цього пункту не поширюється на осіб, засуджених за злочини проти основ національної безпеки України та злочини проти громадської безпеки.

Звязок інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоровя, отриманим особами, зазначеними в цьому пункті, встановлюється за висновком медико-соціальної експертизи в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

5) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;

6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов'язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;

7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах;

8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав ОСОБА_4 і ОСОБА_5 під час військових призовів 1941-1945 років і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи;

10) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - ОСОБА_6), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року.

Абзац перший цього пункту не поширюється на працівників міліції, осіб, які проходили службу в правоохоронних органах спеціального призначення, військовослужбовців внутрішніх військ, Збройних Сил України та інших військових формувань, які отримали інвалідність внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з подіями ОСОБА_6.

Порядок надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України;

Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

Відповідно до пункту 7 Положення «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 визначено, що «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

З аналізу чинного законодавства, а зокрема ст. 4 та п.5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що пільги передбачені даним законом мають особи ветерани війни, зокрема, особи з інвалідністю внаслідок війни, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Тобто, такі особи для набуття статусу інваліда війни мали брати участь у захисті Батьківщині чи в бойових діях на території інших держав.

Судом встановлено згідно довідки Управління комітету безпеки Республіки Білорусь Вітебській області від 05.04.2000р. №10/12415, що позивач дійсно був у 1944 році в період окупації у результаті воєнних дій був насильно вивезений з матірю ОСОБА_7, 1921р.н., та сестрою в Німеччини, та утримувались в м. Ноймюнстер в таборі №91 2 неділі, та звідти направлена до м. Релинх де працювала . 15.03.1945р. звільнені, про що також вказано в матеріалах репатріації.(а.с.11).

Згідно довідки МСЕК серії 10ААВ №801287 від 07.06.2016 року позивачу присвоєно третю групу інвалідності безстроково (причина загальна по слуху) (а.с.10).. При цьому суду не надано будь-яких належних доказів щодо повязання причини інвалідності повязаною втратою слух в період насильно вивезення з матірю в ОСОБА_2 в результаті воєнних дій у в ранньому дитинстві .

Між тим, суд вбачає, що позивач на той час був дитиною, якій ще не виповнилось і одного року. Він згідно посвідчення виданого 22.09.2008р. відноситься до осіб, які мають право на пільги, встановлені ст..6-1 Законом України Про жертви нацистських переслідувань»

У свою чергу, п.5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно якого позивач вважає, що йому має бути присвоєно статус Інваліда війни, передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд вбачає, що відповідачем правомірно було відмовлено позивачу у наданні статусу Інваліда війни, таке рішення було прийнято у відповідності та згідно положень чинного законодавства України.

Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 2, 14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 257, 262, 294 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2. Кв. 22) до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси, Департаменту правці та соціальної політки ОМР (місце знаходження: м. Одеса, вул. Ясна, буд. 6) про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11.04.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.