Справа № 823/2200/17
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року справа № 823/2200/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Роя О.В.,

представника позивача ОСОБА_1І за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову від 23.02.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 50 622,76 грн. винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 45537009.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 24.11.2014 відкрито виконавче провадження ВП № 45537009 на підставі виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області від 05.11.2014 № 2/707/486/14 про стягнення боргу в сумі 506 227,67 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю ОСОБА_2 Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 23.02.2016 року ВП № 45537009 з позивача, як з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 50 622,76 грн. Позивач не погоджується з вказаною постановою та зазначає, що 20.10.2017 вказане майно реалізовано шляхом проведення електронних торгів лише за 193 424,00 грн., проте, відповідно до оскаржуваної постанови з позивача було стягнуто виконавчий збір в розмірі 10% від всієї суми заборгованості у розмірі 506 227,67 грн. вказаної у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав на те, що під час примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області у виконавчому провадженні ВП № 45537009 ним вчинялися дії в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому постанова від 23.02.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 50 622,76 грн. не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд зазначає про таке.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 24.11.2014 відкрито виконавче провадження ВП № 45537009 на підставі виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області від 05.11.2014 №2/707/486/14 про стягнення боргу в сумі 506 227,67 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_2

Вказаною постановою боржнику - ОСОБА_2 надано строк самостійно виконати виконавчий документ у строк до 7-ми днів з моменту винесення постанови та вказано, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк з боржника буде стягнуто виконавчий збір та витрати, повязані з провадженням виконавчих дій.

В подальшому, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 23.02.2016 року ВП №45537009 з ОСОБА_2 стягнуто з виконавчий збір у розмірі 50 622,76 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття державним виконавцем постанови від 23.02.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 50 622,76 грн., що винесена в рамках виконавчого провадження ВП № 45537009, вважаючи її необґрунтованою, безпідставною та такою, що прийнята з порушенням встановленого порядку, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, так і Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, суд виходить з того, що положення попереднього Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV застосовується не щодо всього виконавчого провадження № 45537009, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону.

Кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 45537009 винесена виконавцем 23.02.2016, тобто в період дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, відтак, державний виконавець, приймаючи дану постанову повинен вчиняти таку дію відповідно до вимог вказаного Закону.

Приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 23.02.2016, зокрема визначаючи розмір виконавчого збору та підставу його стягнення, державний виконавець керувався статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі по тексту - Закон від 21.04.1999 № 606-ХІV).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 606 державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частина 2 статті 25 Закону № 606 визначає, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25 Закону № 606).

Згідно з ч. 6 ст. 25 Закону № 606 постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону № 606, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Отже, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про накладення штрафу є невиконання боржником рішення у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, за умови обізнаності боржника про таку постанову та про строк, у який він може добровільно виконати таке рішення.

Представником позивача у судовому засіданні підтверджено, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2014, отримано протягом семи днів після відкриття виконавчого провадження. При цьому, вказав, що оскільки це було в 2014 році, не може вказати точної дати отримання постанови.

Разом з тим, представником позивача у судовому засіданні повідомлено, що постанову про стягнення виконавчого збору від 23.02.2016 у розмірі 50 622,76 грн. отримано лише у 2018 року.

Приймаючи рішення у справі, суд зазначає, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Застосування такого заходу реагування є обов'язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

З досліджених під час розгляду справи матеріалів виконавчого провадження ВП № 45537009, судом встановлено, що представник позивача був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується відповідною заявою. Крім того, судом встановлено, що представник позивача був присутнім також і під час опису й арешту майна, яке належить позивачу, що підтверджується відповідним актом опису й арешту майна, тому з викладеного слідує, що позивач був обізнаним, що виконавчі дії у вище вказаному виконавчому провадженні виконуються у примусовому порядку.

Щодо тверджень представника позивача, що про постанову про стягнення виконавчого збору від 23.02.2016, позивачу стало відомо лише у січні 2018 року, після звернення із відповідною заявою до виконавчої служби, суд зазначає.

В матеріалах виконавчого провадження наявна заява представника позивача ОСОБА_1, яка надійшла до виконавчої служби 26.07.2016 за вх. № 2416/4, в якій останній зазначив, що він ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження ВП № 45537009, тому, вказані твердження стосовно, того що про оскаржувану постанову ОСОБА_1, як представнику позивача стало відомо лишу на початку 2018 року, не беруться до уваги.

Отже судом встановлено, що позивач знав про існування оскаржуваної постанови ще у липні 2016 року, коли ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження.

Тобто, з досліджених під час розгляду справи матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено, що позивач знав як про існування постанови про відкриття виконавчого провадження так і про постанову про стягнення виконавчого збору, проте не вчиняв дій щодо добровільного виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області №2/707/486/14, про стягнення боргу в сумі 506 227,67 грн., що мало наслідком стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Щодо правомірності оскаржуваної постанови в частині суми стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 50 622,76 грн., що складає 10 відсотків від суми 506 227, 67 грн., суд зазначає.

Сума виконавчого збору розрахована відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, якою зазначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, в редакції що була чинною на момент вчинення відповідних дій.

Так, державний виконавець, враховуючи, що у строк, встановлений для добровільного виконання рішення суду, боржник рішення не виконав, беручи до уваги положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, яка передбачала, що виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, виніс постанову про стягнення з ОСОБА_3 50 622,76 грн. виконавчого збору (10 % від суми 506 227, 67 грн., яка підлягала стягненню згідно виконавчого листа у справі № 2/707/486/14 виданого Черкаським районним судом Черкаської області).

Тому твердження позивача щодо того, що оскільки майно позивача реалізовано шляхом проведення електронних торгів за 193 424,00 грн., то відповідно сума стягнення виконавчого збору мала становити 10 % від вказаної суми, також не заслуговують на увагу, оскільки станом на час прийняття оскаржуваної постанови у лютому 2016 року, була чинною норма статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, якою визначалася, що виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, в редакції що була чинною на момент вчинення відповідних дій.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 50 622,76 грн. від 23.02.2016 року ВП № 45537009 прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їхнього задоволення.

Керуючись ст.ст. 14, 77, 90, 139, 242-246, 255, 271, 272, 287, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд.

Суддя С.О. Кульчицький