Справа № 824/199/18-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/199/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28 грудня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що із прийнятим відповідачем приписом не погоджується, оскільки вважає, що такий винесений із порушенням вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Зокрема, щодо визначених у приписі порушень, позивач вказував, що не міг їх допустити, оскільки норми, як вказані відповідачем, визначають повноваження суб'єктів владних повноважень.

Також, посилаючись на постанову відповідача від 12 січня 2017 року, якою закрито справу про адміністративне правопорушення відносно нього, позивач вказував, що відповідачем цим самим визнано відсутність в його діях порушень містобудівного законодавства.

Зазначав, що на момент будівництва господарських споруд діяв Закон України "Про планування і забудову територій", саме цей закон було порушено. Проте на момент винесення припису даний закон втратив чинність, а тому припис не може вимагати усунення порушення цього закону.

Позивач вказував, що проведена відповідачем повторна перевірка не виявила жодного нового факту самочинного будівництва. Оскаржуваний ним припис не пов'язаний із виявленням нового самочинного будівництва, а тому винесений без передбачених законом підстав. При цьому зазначав, що припис від 28 грудня 2017 року за своїм змістом є повторним приписом про усунення того ж порушення, яке було виявлено 29 грудня 2016 року, а тому, посилаючись на частину першу статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", вказував, що відповідач не мав права по одному і тому ж факту виявленого самочинного будівництва видавати повторний припис.

Також, посилаючись на вказану вище норму, позивач зазначав, що відповідачем не було виявлено жодних із обставин, які згідно частини першої статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є підставами для видання припису.

Крім цього, позивач зазначав, що він не здійснював самочинне будівництво господарських споруд, а лише здійснив їх ремонт і покращення у 2006 році, й жодною нормою закону не передбачено усунення порушень шляхом добровільного знесення самочинно збудованих господарських будівель.

Вважаючи виданий відповідачем припис від 28 грудня 2017 року протиправним, позивач просив суд його скасувати.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував та подав суду відзив на позов. Вказував, зокрема, що оскаржуваний позивачем припис виданий в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. Крім цього, зазначав, що наявність порушення позивачем Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлена інспекцією та підтверджена в ході проведення позапланової перевірки виконання вимог раніше виданого позивачу припису від 29 грудня 2016 року.

Зазначав, що спірний припис є обов'язковою передумовою для можливості звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва.

Відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався, а тому відповідачем не було подано й заперечення.

Разом з цим до суду від позивача, його представника та від відповідача надійшли заяви, датовані 02 та 04 квітня 2018 року, про розгляду справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, судовий розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 26 грудня 2016 року по 29 грудня 2016 року посадовими особами Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради проводилась позапланова перевірка дотримання ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 29 грудня 2016 року. На підставі даного акта 29 грудня 2016 року відповідачем видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким відповідач вимагав привести об'єкт будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства. Термін виконання - 28 лютого 2017 року.

В цей же день Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення, яким за порушення вимог пункту 1 частини першої статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (стаття 29 Закону України "Про планування і забудову територій", який діяв на момент вчинення правопорушення) ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною п'ятою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також в протоколі повідомлено позивача, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 год 00 хв. 12 січня 2017 року у приміщенні Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради за адресою: вул. Б. Хмельницького 64-А. м. Чернівці, 58008.

12 січня 2017 року відповідачем прийнято постанову, якою на підставі пункту 6, пункту 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрито.

28 грудня 2017 року Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради прийнято наказ про проведення позапланової перевірки на об'єкті "Будівництво господарських споруд на АДРЕСА_1" у період з 28 грудня 2017 року по 12 січня 2018 року.

Згідно направлення №199/7-17 від 28 грудня 2017 року перевірку на будівництві господарських споруд на АДРЕСА_1 щодо дотримання суб'єктом містобудування ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил доручено провести головному спеціалісту, головному державному інспектору Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради Гедзь В.А.

За результатами даної перевірки 28 грудня 2017 року відповідачем складено акт №44, в якому зафіксовано порушення ОСОБА_2 підпункту "а" пункту 3 частини третьої статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", підпункту 3 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" від 23 травня 2011 року №553 - не виконано вимоги припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29 грудня 2016 року, а саме: не вжито заходів щодо приведення будівництва господарських будівель (вбиральні та сараю) на АДРЕСА_1 до вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності.

28 грудня 2017 року Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Указаним приписом відповідач вимагав усунути встановленні порушення шляхом добровільного знесення самочинно збудованих господарських будівель (вбиральні та сараю) на АДРЕСА_1. Термін виконання - 28 січня 2018 року.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2017 року Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради також складено протокол про адміністративне правопорушення, яким за порушення вимог підпункту "а" пункту 3 частини третьої статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", підпункту 3 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" від 23 травня 2011 року №553 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом із цим, в протоколі повідомлено позивача, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 год 00 хв. 11 січня 2018 року у приміщенні Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради за адресою: вул. Б. Хмельницького 64-А. м. Чернівці, 58008.

Другий примірник протоколу позивач отримав 28 грудня 2017 року, що підтверджується його підписом на вказаному протоколі.

11 січня 2018 року Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради винесено постанову №5/5/18-1/15.5-18 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в розмірі 5100,00 грн.

Листом №7/18-1/15.5-18 від 11 січня 2018 року Інспекція державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради повідомила ОСОБА_2 про прийняту постанову.

За таких обставин, не погоджуючись із прийнятим Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради приписом від 28 грудня 2017 року, позивач звернувся до суд із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Згідно пункту 2 частини третьої статті 6 Закону №3038-VI до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону №3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Частиною першою статті 41 Закону №3038-VI визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб'єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (далі - Порядок №553).

Відповідно до пункту 5 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно пункту 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 16 Порядку №553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Відповідно до пункту 17 Порядку №553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис). У приписі обов'язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

З обставин справи вбачається, що оскаржуваним позивачем приписом від 28 грудня 2017 року, прийнятим відповідачем за результатом проведеної позапланової перевірки з підстави перевірки виконання позивачем вимог припису органу державного архітектурно-будівельного контролю від 29 грудня 2016 року, відповідач вимагав від позивача усунути встановленні порушення шляхом добровільного знесення самочинно збудованих господарських будівель (вбиральні та сараю) на АДРЕСА_1 в термін до 28 січня 2018 року.

При цьому, на думку відповідача, позивачем було допущені порушення підпункту "а" пункту 3 частини третьої статті 41 Закону №3038-VI та підпункту 3 пункту 11 Порядку №553 й не виконано вимоги припису від 29 грудня 2016 року, а саме: не вжито заходів щодо приведення будівництва господарських будівель (вбиральні та сараю) на АДРЕСА_1 до вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Так, відповідно до підпункту "а" пункту 3 частини третьої статті 41 Закону №3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Аналогічного змісту положення наведенні в підпункті 3 пункту 11 Порядку №553.

Отже, із змісту указаних норм вбачається, що вони стосуються прав посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Тобто, норми, про порушення яких зазначено в оскаржуваному рішенні, стосуються не суб'єктів містобудівної діяльності, а посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Відтак, суд погоджується з твердженням позивача про помилковість висновку відповідача, зробленого за результатом проведеної позапланової перевірки, щодо порушення ним підпункту "а" пункту 3 частини третьої статті 41 Закону №3038-VI та підпункту 3 пункту 11 Порядку №553.

Відповідно до частини третьої статті 41 Закону №3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Отже, наведеною нормою визначено два види присів, які можуть бути прийняті посадовою особою органів державного архітектурно-будівельного контролю: або щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або щодо зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Між тим, в оскаржуваному приписі відповідач не конкретизував, усунення порушення яких саме вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил зобов'язаний вчинити позивач.

При цьому, суд звертає увагу на твердження позивача про те, що на момент будівництва ним господарських споруд по АДРЕСА_1, діяв Закон України "Про планування і забудову територій", і саме цей закон було порушено. Проте на момент винесення оскаржуваного припису даний закон втратив чинність (12 березня 2011 року), а тому оскаржуваний припис не може вимагати усунення порушень норм Закону України "Про планування і забудову територій".

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що при проведенні перевірки у грудні 2016 року відповідачем було виявлено факт самочинного будівництва господарських споруд та 29 грудня 2016 року видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким відповідач вимагав привести об'єкт будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства до 28 лютого 2017 року. Згідно ж оскаржуваного припису від 28 грудня 2017 року відповідач вимагав від позивача відносного того самого об'єкту добровільно знести самочинно збудовані господарські будівлі.

Частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно частини першої статті 38 Закону №3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Отже, законодавець визначив два шляхи, які посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю має право вчиняти у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта: 1) видача припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та 2) в разі не виконання указаного припису звернення органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта. При цьому суд може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову і лише якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Таким чином, зобов'язання відповідачем позивача в оскаржуваному приписі добровільно знести самочинно збудовані господарські будівлі (вбиральню та сарай) на АДРЕСА_1, не відповідають вимогам закону.

Між тим, в порушення наведених норм законодавства, відповідачем 28 грудня 2017 року відносно одного об'єкта та, фактично, у зв'язку із одним і тим самим порушенням (виявленням у грудні 2016 року самочинного будівництва) повторно прийнято припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Прийняття органом державного архітектурно-будівельного контролю повторного припису у разі виявлення самочинного будівництва і не усунення особою вимог раніше прийнятого припису Законом №3038-VI не передбачено. Тобто, відповідач не мав права по одному і тому ж факту виявленого самочинного будівництва видавати повторний припис.

Разом з цим, щодо тверджень відповідача про те, що спірний припис є обов'язковою передумовою для можливості звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва, то суд зазначає, що відповідач не позбавлений був можливості звернутися до суду з таким позовом у випадку невиконання позивачем вимог припису від 29 грудня 2016 року. Доказів звернення органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду з позовом про знесення самочинно збудованого позивачем, що має місце на думку відповідача, об'єкта відповідачем не надано.

Крім того, частиною першою статті 38 Закону №3038-VI визначено, що посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає припис у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого є неможливою з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм.

Однак, відповідачем в оскаржуваному приписі не зазначено указаних обставин, а саме: істотного відхилення від проекту або порушення законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм, усунення яких в даному випадку є неможливим.

Відтак, відповідачем не доведена правомірність прийняття оскаржуваного припису.

Зазначене свідчить про відсутніх правових підстав для прийняття Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради припису від 28 грудня 2017 року.

З огляду на викладене, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб'єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законами України, які регулюють спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Згідно статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття відносно позивача оскаржуваного ним рішення.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень згідно поданого відзиву та наданих в судовому засіданні 21 березня 2018 року пояснень не довів правомірність прийняття оскаржуваного припису від 28 грудня 2017 року. Натомість доводи позивача в обґрунтування позову є достатніми для визнання його обґрунтованим, а тому такий підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання припису Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28 грудня 2017 року протиправним та його скасування.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, і при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір згідно квитанції №27 від 22 лютого 2018 року у розмірі 704,80 грн, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь позивача вказаної суми.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування припису задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28 грудня 2017 року.

Стягнути з Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради (вул. Хмельницького 64-А, м. Чернівці, 58008) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Чернівецький окружний адміністративний суд до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2018 року.

Суддя О.П. Лелюк