Справа № 743/387/18
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/387/18
Провадження № 2-а/743/58/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,
за участю: секретаря судового засідання НЕРУС Н.І.,
учасники справи: - представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова

частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України

БАЛОГ О.Ю.,

- громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- представник відповідача КУЛІШ Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу
за позовом
ІНФОРМАЦІЯ_3

до громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2

про продовження строку затримання,

У С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.
5 квітня 2018 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ) звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, а саме до 11.10.2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою та постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2017 року було примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та затримано останнього з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення за межі України на строк до 6 місяців. Вказують, що строк затримання відповідача закінчується 12 квітня 2018 р., а на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення, так як відсутня співпраця з боку відповідача, наявне умисне надання неправдивої інформації щодо себе, відповідач відмовився від повторного анкетування, що перешкоджає Чопському прикордонному загону одержати інформацію щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі України.

Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 5 квітня 2018 р. відкрито провадження по справі та призначено його на 5 квітня 2018 р., а протокольною ухвалою даного суду від 5 жовтня 2018 р. відкладено розгляд справи до 10.04.2018 р. з метою забезпечення перекладача по справі.

В судовому засіданні:

- представник Чопського прикордонного загону БАЛОГ О.Ю. позов підтримав, з підстав вказаних в ньому. Не заперечував проти розгляду справи без перекладача, так як останньому забезпечено адвокатом, який викладе в суді узгоджену позицію. Зазначив, що не має правового значення час запропонування співпраці з метою заповнення відповідної анкети;

- представник громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував. Надав представнику позивача та суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові. Пояснив, що позивач, всупереч Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150, не звертався до відповідних дипломатичних установ з питання ідентифікації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто не довів одну з умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, а саме неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Щодо іншої умови - відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, то вказав, що співпраця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була запропонована тільки через 5 місяців 21 день після затримання. Крім того, в позові не вказав, які конкретно додаткові дані необхідно було встановити. Також не заперечував проти розгляду справи без перекладача, так як він виклав узгоджену з відповідачем позицію;

- громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без перекладача, пояснень суду не надавав.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом установлено, що:

- 11.10.2017 р., громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності ВПС «Княгиня», однак, після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 12.10.2017 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонноїпредставницької зустрічі, документи, що підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні;

- ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2017 року затримано громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та поміщено останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення примусового видворення за межі України на строк до 6 місяців;

- постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2017 року примусово видворено громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України;

- ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;
- Чопським прикордонним загоном робились запити від 20.12.2017 року за № 27/1881, від 23.02.2018 р. № 81/214 до Надзвичайного та повноважного посла Індії в Україні про видачу свідоцтва на повернення до Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та про розгляд питання щодо звільнення від сплати консульського збору;

- відповіді на вказані запити, на адресу Чопського прикордонного загону, не надходили;

- 02.04.2018 р. Чопський прикордонний загін звертався до Чернігівського ПТПІ з листом № 81/285 щодо здійснення додаткового анкетування громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для встановлення його особи та отримання документів на повернення до країни походження;

- 04.04.2018 р. Чернігівський ПТПІ листом № 09-02/548 повідомив Чопський прикордонний загін про те, що громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився, з особистих міркувань, від заповнення анкети для встановлення його особи та отримання документів на повернення до країни походження.

Мотивована оцінка аргументів сторін, норми права, які застосовує (не застосовує) суд, та мотиви їх застосування (не застосування).
У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:

«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом,:

f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

Стаття 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає, щоб затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції розглядалося як обґрунтовано необхідний захід, наприклад, з метою запобігти вчиненню особою злочину або втечі. У зв`язку з цим, стаття 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає інший від статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рівень захисту: все, що вимагається відповідно до підпункту (f) це «вжити заходів з метою депортації або екстрадиції». Відповідно, для цілей його застосування несуттєво, чи є рішення про примусове видворення обґрунтованим згідно з національним законодавством або Конвенцією (§ 112 рішення у справі "Чахал проти Сполученого Королівства", § 38 рішення у справі "Чонка проти Бельгії", § 69 рішення у справі "Насруллоєв проти Росії", § 109 рішення у справі "Солдатенко проти України").
Затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення ("Х проти Швейцарії", рішення Комісії від 9 грудня 1980 року).
Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

П. 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;

- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Тобто, в розумінні Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, ідентифікація іноземця та документування свідоцтвом для повернення іноземця є двома різними процедурами.

Судом встановлено, що Чопським прикордонним загоном не додані до позову докази направлення запитів до Надзвичайного та повноважного посла Індії в Україні саме про ідентифікацію такої особи, як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто позивачем не доведено неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації.

В той же час, виходячи з того, що громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не здійснює співпрацю під час процедури його ідентифікації, що доведено не тільки листом Чернігівського ПТПІ № 09-02/548, згідно якого останній відмовився, з особистих міркувань, від заповнення анкети для встановлення його особи та отримання документів на повернення до країни походження, але й відсутністю саме з його боку активних дій з приводу встановлення його особи, зважаючи на те, що не має правового значення час коли іноземцю запропоновано співпрацю (чи за декілька днів до завершення 6-місячного строку, чи в будь-який інший час до цього), що робить безпідставним заперечення представника відповідача в цій частині, суд приходить до висновку про те, що громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не ідентифікована та про доведеність такої умови, за якої неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, як відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, що є підставою для продовження строку затримання.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що строк затримання громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 10 жовтня 2018 року включно, що еквівалентно 6 місяцям, з часу винесення даного рішення, задовольнивши позов частково.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 241-246, 250, 289 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про продовження строку затримання задовольнити частково.
Продовжити строк затримання громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 10 жовтня 2018 року включно.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в десятиденний строк з дня її проголошення.
Згідно ч. 18 ст. 289 КАС України на час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Головуючий В.Б.Сташків
Текст рішення виготовлено та
підписано 10 квітня 2018 року.