Справа № 824/155/18-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/155/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника відповідача Мазурок Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, №, №, № від 22 січня 2018 року, рішення № від 23 січня 2018 року, рішення № від 22 січня 2018 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 22 січня 2018 року та рішення №221/ФОП/14-13-13-04 від 02 лютого 2018 року пр. анулювання реєстрації платника єдиного податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з урахуванням відповіді на відзив, зазначав, що підставою для винесення відповідачем оскаржуваних рішень були висновки актів перевірок, які проведені на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року №466/8146/17, яким надано дозвіл на проведення позапланової виїзної перевірки господарської діяльності позивача терміном на десять робочих днів та визначено що строк дії даної ухвали становить тридцять робочих днів.

Вказано, що відповідачем порушено десятиденний термін тривалості перевірки, оскільки перевірка тривала з 22 листопада 2017 року по 28 листопада 2017 року та з 20 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року. Тобто тринадцять робочих днів.

Разом із цим, позивач вважає, що відповідачем порушено й тридцятиденний термін дії ухвали суду, оскільки перевірка тривала понад термін її дії. При цьому в обґрунтування своєї позиції посилається і на постанову Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі 21-425а14.

Позивач також вказував, що відповідачем всупереч підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено позапланову перевірку по всім питанням, внаслідок чого додатково донараховано податок на додану вартість, а не лише по питанню, яке зазначалось в заперечені до акта перевірки від 05 грудня 2017 року.

Зазначав, що матеріали перевірок містять численні помилки в оформленні актів та припущення, зокрема, щодо визначення чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% (сторінка 24 акта перевірки від 9-го січня 2017 року), а в податковому повідомленні-рішенні від 22 січня 2018 року № завищено суму донарахувань за основним платежем та штрафними санкціями.

Крім цього, вказував, що застосована до нього адміністративно-господарська санкція у вигляді анулювання реєстрації платника єдиного податку та виключення з реєстру платників єдиного податку з 01 січня 2016 року є адміністративно-господарською санкцією в розумінні статті 239 Господарського кодексу України та може бути застосована протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення. Проте, відповідачем порушено вказаний строк, визначений статтею 250 Господарського кодексу України, оскільки порушення виявлено у першому кварталі 2016 року, а санкція застосована рішенням від 02 лютого 2018 року.

Вважає, оскаржувані рішення протиправними, та просить їх скасувати.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. У поданому до суду відзиві на позовну заяву та запереченні вказував, що під час проведення перевірок діяв на підставі, в межах повноважень та в порядку передбаченому чинним законодавством, а тому прийняті за їх результатами й оскаржувані позивачем рішення є правомірними. Також відповідач стверджував і про безпідставність доводів позивача, наданих в обґрунтування заявлених вимог. При цьому посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у рішенні від 20 лютого 2018 року у справі №826/1205/16.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Просили суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року надано дозвіл на проведення позапланової виїзної податкової перевірки ОСОБА_4, адреса: АДРЕСА_1, за період з 01 січня 2016 року по даний час 10 робочих днів. У даній ухвалі зазначено, що строк її дії тридцять робочих днів.

Листом №10/1/2-1883 вих.-17 від 13 листопада 2017 року військова прокуратура Західного регіону України повідомила в.о. начальника Головного управління ДФС в Чернівецькій області Шпака В.П. про те, що слідчим відділом слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України здійснюється досудове розслідування за №0000108 від 23 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статі 191 Кримінального кодексу України. У ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні позапланової податкової перевірки ФОП ОСОБА_4

Разом із цим повідомила про направлення ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року.

На підставі направлень на перевірку від 22 листопада 2017 року №2143, 2144, 2145, виданих Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, посадовими особами Головного управління ДФС у Чернівецькій області, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 розділу ІІ Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року №466/8146/17, на підставі наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1117 від 22 листопада 2017 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_4 з питань своєчасності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, дотримання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2017 року тривалістю 5 робочих днів з 22 листопада 2017 року.

Листом №1320/ФОП/24-13-13-04-19 від 21 листопада 2017 року Головне управління ДФС у Чернівецькій області повідомило позивача, що у зв'язку із проведенням позапланової перевірки необхідно надати у термін до 15 год 00 хв. 22 листопада 2017 року документи/копії документів, засвідчені підписом посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) з таких питань:

- укладені контракт, угоди на придбання та продаж товарів (надання послуг) за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- інші види договорів (в тому числі цивільно-правового характеру) за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- дозвільні документи на приміщення, які використовуються в господарській діяльності за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- документи на право власності на землю чи право оренди на земельні ділянки за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- вантажно-митні декларації за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- отримані та видані накладні за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- отримані та видані податкові накладні за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- реєстри отриманих та виданих податкових накладних за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- первинні документи, які підтверджують факт оплати товарів (послуг) постачальниками за період з з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, в т.ч. акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), щоденні банківські виписки по розрахункових рахунках за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- трудові договори з найманими працівниками за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- відомості по нарахуванню та виплаті заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- розрахунки за транспортні послуги (договори, угоди) за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- журнали обліку доходів та витрат за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- перелік кредиторів станом на 01 січня 2016 року та 31 грудня 2016 року із зазначенням дати виникнення заборгованості та суми заборгованості в розрізі кожного контрагента;

- переліки дебіторів станом на 01 січня 2016 року та 31 грудня 2016 року із зазначенням дати виникнення заборгованості та суми заборгованості в розрізі кожного контрагента;

- інформацію про залишки товарно-матеріальних цінностей за даними обліку станом на 01 січня 2016 року та 31 грудня 2016 року в розрізі товарів та їх кількості.

Разом із цим відповідач повідомив позивача, що ненадання документів (копій документів) тягне за собою накладення відповідальності відповідно до статті 121 Податкового кодексу України.

Також повідомив, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

За результатами вказаної перевірки складено акт №141/24-13-13-04/ від 05 грудня 2017 року, в якому зафіксовані наступні порушення:

- підпункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України - не ведення книги обліку доходів та витрат за 2016 рік;

- підпункту 291.4.2 пункту 291.4 пункту 291.6 статті 191, підпункту 293.8.2 пункту 293.8 статті 293 та абзацу 4 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України - не здійснено перехід на застосування іншої ставки або відмова від застосування спрощеної системи оподаткування, не застосовано ставку єдиного податку в розмірі 15 відсотків за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року, в результаті чого донараховано єдиний податок в сумі 55561,80 грн;

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України - не зареєстрована книга обліку доходів і витрат для загальної системи оподаткування в контролюючому органі за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України - встановлено заниження суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 15561,51 грн;

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 та пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України - не подання декларацій про майновий стан та доходи за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 18964,62 грн;

- пункту 4 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - неподання до контролюючого органу за місцем обліку звіту про суми нарахованого єдиного внеску за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- підпункту 1.2, 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - не нараховано та не утримано військовий збір з оподаткованого (чистого доходу) за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 1293,04 грн;

- пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Як вбачається із вказаного акта, позивач з даним актом не погоджувався та повідомив, що будуть подані заперечення та підтверджуючі документи.

Так, позивачем подано заперечення до акта перевірки №141/24-13-13-04/ від 05 грудня 2017 року, в якому зазначав, що висновками акту перевірки зафіксовано порушення по обсягу доходу, отриманого ним від ведення діяльності, яка не передбачена вимогами перебування на спрощеній системі оподаткування в сумі 370412,09 грн, яка складається з суми доходів за надані послуги: ПП "Добробут КРС" - 55400, 00 грн, ДП "Берегометське ДЛМГ"- 315012,09 грн.

Вказував, що сума від ПП "Добробут КРС - 55400, 00 грн отримана, а ДП "Берегометське ДЛМГ" не повністю розрахувався за послуги станом на 01 квітня 2016 року, борг ДП "Берегометське ДЛМГ"- 291462,61 грн. Тому дохід за перший квартал 2016 рік, який має оподатковуватись за ставкою 15% потрібно зменшити на суму 291462,61 грн.

До зазначеного заперечення позивачем додано акт звіряння між ДП "Берегометське лісомисливське господарство" та ФОП ОСОБА_4, картка по рахунку 6851 ДП "Берегометське лісомисливське господарство".

Листом №1566/ФОП/24-13-13-04-19 від 18 грудня 2017 року Головне управління ДФС у Чернівецькій області про результати розгляду заперечень до акту перевірки від 05 грудня 2017 року №141/24-13-13-04/ повідомило позивача, що оскільки заперечення до акту документальної перевірки та матеріали перевірки містять суперечливі висновки стосовно визначення суми отриманих доходів від провадження господарської діяльності - дані питання потребують додаткового дослідження, а об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки.

Відповідач повідомив, що на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України буде призначена позапланова документальна перевірка самозайнятої особи ФОП ОСОБА_4 з питань, що стали предметом заперечення.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 13, пункту 1 статті 14, пункту 1 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року №466/8146/17, на підставі наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1200 від 20 грудня 2017 року та направлень, виданих виданих Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області №2237, 2238 від 20 грудня 2017 року посадовими особами Головного управління ДФС у Чернівецькій області проведено документальну позапланову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, дотримання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2017 року тривалістю 5 робочих днів, з 20 грудня 2017 року.

За результатами даної перевірки складено акт №003/24-13-13-04-19/ від 09 січня 2017 року, в якому зафіксовані наступні порушення:

- підпункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України - не ведення та не надання книги обліку доходів та витрат за 2016 рік;

- підпункту 291.4.2 пункту 291.4, пункту 291.6 статті 291, підпункту 293.8.2 пункту 293.8 статті 293 та абзацу 4 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України - не здійснено перехід на застосування іншої ставки або відмови застосування спрощеної системи оподаткування, не застосовано ставку єдиного податку в розмірі 15 відсотків за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року, в результаті чого донараховано єдиний податок в сумі 37867,62 грн;

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України - не зареєстрована книга обліку доходів і витрат для загальної системи оподаткування в контролюючому органі за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України - встановлено заниження суми податкового зобов'язання з податку на дохід фізичних осіб за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 53764,58 грн;

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 та пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України - не подання декларацій за майновий стан та доходи за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 65712,54 грн;

- пункту 4 статі 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - неподання до контролюючого органу за місцем обліку, звіту про суми нарахованого єдиного внеску за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- підпункту 1.2, 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - не нараховано та не утримано військовий збір з оподаткованого (чистого доходу) за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 4480,38 грн;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.1, пункту 183.4 статті 183, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, що призводить до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 11 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 515438,5 грн, в тому числі: за квітень 2016 року в сумі - 17477,37 грн, за травень 2016 року в сумі -110899,30 грн, за червень 2016 року в сумі - 153714,56 грн,

- за липень 2016 року в сумі - 60865,90 грн, за серпень 2016 року в сумі - 26640,58 грн, за вересень 2016 року в сумі - 38961,44 грн,

- за жовтень 2016 року в сумі - 29940,75 грн, за листопад 2016 року в сумі - 24717,44 грн, за грудень 2016 року в сумі - 52221,22 грн.

На підставі вказаного акта, 22 січня 2018 року відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, згідно якого сума грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість становить 644298, 19 грн, в тому числі: за податковим зобов'язанням - 515438,56 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -128859,63 грн.

- №, згідно якого сума грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб становить 43584,52 грн, в тому числі: за податковим зобов'язанням - 37867,62 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -9466,90 грн.

- №, згідно якого сума грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування становить 67205,72 грн, в тому числі: за податковим зобов'язанням - 53764,58 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -13441,14 грн.

- №, згідно якого сума грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб становить 47334,52 грн, в тому числі: за податковим зобов'язанням - 37867,62 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -9466,90 грн.

- №, згідно якого сума грошового зобов'язання за платежем військовий збір становить 5600,47 грн, в тому числі: за податковим зобов'язанням -4480,38 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -1120,09 грн.

- №, яким до ОСОБА_4 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 510,00 грн за платежем адміністративні штрафи та інші санкції;

- №, яким до ОСОБА_4 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 170,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

22 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за не встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № у розмірі 170,00 грн.

22 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області на адресу позивача було направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми "Ф" № на суму 65712,54 грн.

23 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 13142,51 грн.

02 лютого 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №221/ФОП/14-13-13-04.

Не погоджуючись із прийнятими контролюючим органом рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки винесену ними відповідно до закону.

Згідно пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно пункту 82.2 статті 86 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року надано дозвіл на проведення позапланової виїзної податкової перевірки ОСОБА_4 терміном 10 робочих днів. Строк дії даної ухвали становить тридцять робочих днів.

На підставі направлень на проведення перевірки від 22 листопада 2017 року №2143,2144,2145 та наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1117 від 22 листопада 2017 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_4 з питань своєчасності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, дотримання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2017 року тривалістю 5 робочих днів, з 22 листопада 2017 року.

Отже, із вказаного слідує, що направлення та наказ на проведення перевірки від 22 листопада 2017 року, винесені Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області через сім робочих днів (12 календарних днів) з дня винесення ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року.

Крім цього, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова зобов'язано Головне управління ДФС у Чернівецькій області провести позапланову виїзну податкову перевірку ОСОБА_4 протягом 10 робочих днів.

Згідно наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1117 від 22 листопада 2017 року документальну позапланову виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_4 проведено з 22 листопада 2017 року по 28 листопада 2017 року.

Тобто, строк проведення документальної позапланової перевірки ОСОБА_4 складав 5 робочих днів.

Таким чином, відповідачем дотримано вимоги суду щодо призначення та проведення перевірки в строк, визначений ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року.

Відтак, твердження позивача про порушення Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області строків проведення вказаної перевірки та строків дії ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року є безпідставними.

При цьому в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також посилався на постанову Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі 21-425а14, в якій, на чому акцентує увагу позивач, вказано: «аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої».

Між тим, такі посилання суд вважає безпідставними з огляду на те, що спірні правовідносини у вказаній справі виникли у зв'язку з проведенням контролюючим органом саме невиїзних перевірок (а в даному випадку мала місце виїзна перевірка), умови та порядок проведення яких не передбачають вирішення питання допуску до проведення таких перевірок.

Указана позиція відображена й у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №826/1205/16, в якій, окрім наведеного, також зроблено такий висновок: «платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки».

Відповідно до частин першої, третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, при вирішенні даної справи судом було враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №826/1205/16.

Крім цього, необхідно зазначити таке.

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Судом встановлено, що позивачем подано заперечення до акта перевірки №141/24-13-13-04/ від 05 грудня 2017 року. У зв'язку із поданням заперечення, посадовими особами Головного управління ДФС у Чернівецькій області проведено документальну позапланову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, дотримання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2017 року тривалістю 5 робочих днів з 20 грудня 2017 року.

Згідно пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Тобто, вказана норма містить обмеження щодо проведення контролюючими органами документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Оскільки документальна позапланова перевірка ОСОБА_4 проводилась на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (на підставі подання заперечення до акта перевірки) та беручи до уваги, що вказана підстава не міститься серед переліку підстав визначених пунктом 78.2 статті 78 Податкового кодексу України, то така перевірка може бути проведена повторно та стосуватись питань, що були охоплені під час попередньої перевірки позивача.

Тому, посилання позивача на те, що відповідач не мав права проводити документальну позапланову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_4 з питань, що вже перевірялись є безпідставними.

Щодо тверджень позивача про збільшення суми грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб згідно податкового повідомлення-рішення № від 22 січня 2018 року, суд зазначає, що відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №, в якому зазначено, що сума грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб становить 43584,52 грн в тому числі: за податковим зобов'язанням - 37867,62 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -9466,90 грн.

У розрахунку до податкового повідомлення-рішення вказано, що сума грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб становить 47334,52 грн, в тому числі: основний платіж - 37867,62 грн та штрафна санкція -9466,90 грн.

Із податкового повідомлення-рішення та доданого до нього розрахунку слідує, що суми основного платежу та штрафної санкції за платежем єдиний податок з фізичних осіб ідентичні.

В обґрунтування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення відповідач стверджував, що в податковому повідомленні-рішенні № від 22 січня 2018 року не правильно зазначено суму грошового зобов'язання, яка вказується приписом, а саме допущено помилку.

Проте, не заважаючи на таку помилку, суми за податковим зобов'язанням (37867,62 грн) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (9466,90 грн), які зазначені в рішенні та розрахунку до нього є незмінними та підтверджують загальну суму грошового зобов'язання (47334,52 грн), яку ОСОБА_4 необхідно сплатити.

Отже, вказані вище порушення є суто технічними та самі по собі не дають правових підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 22 січня 2018 року.

Такими, що не дають підстав для задоволення позову є і доводи позивача щодо порушення Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області строків, визначених статтею 250 Господарського кодексу України, стосовно прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №221/ФОП/14-13-13-04 від 02 лютого 2018 року.

Так, відповідно до частини першої статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Проте, згідно частини другої вказаної статті дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, останнє прийнято внаслідок порушення позивачем підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, а саме за порушення правових засад застосування спрощеної системи оподаткування.

Спірні відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

До того ж, згідно пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_4 порушено податкове законодавство, то останній повинен нести відповідальність згідно Податкового кодексу України, а не згідно норм Господарського кодексу України.

Відповідно до пункту 114.1 статті 114 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи викладене, відповідачем відповідно до статті 102 Податкового кодексу України дотримано строки прийняття оскаржуваного позивачем рішенням.

До цього, варто зазначити, що згідно пунктів 291.2, 291.4 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: 1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень; 2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01 січня 2016 року знаходився на другій групі платника єдиного податку спрощеної системи оподаткування.

Згідно актів перевірки, в період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року позивачем в порушення абз.2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, надавались послуги юридичним особам, що знаходяться на загальній системі оподаткування.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: 1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків; 5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми; 6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення; 7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності; 8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів; 9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Згідно пункту 299.11. статті 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Порушення перебування на II групі платника єдиного податку спрощеної системи оподаткування, враховуючи вимоги абз.4 -5 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298, абз.3 п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України, здійснення платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж передбачені у п.291.6 ст.291 Податкового кодексу України, здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, свідчить, що ФОП ОСОБА_4 підлягає виключенню з реєстру платників єдиного податку з 01 квітня 2016 року

Враховуючи наведені норми, виявивши за результатом перевірки позивача порушення підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (порушено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, встановлено надання послуг юридичним особа, що перебувають на загальній системі оподаткування), відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення про анулювання реєстрації платника податку.

При цьому, вирішуючи спір, суд виходить також і з того, що позивачем ні у позові, ні в ході судового розгляду справи не було спростовано виявлених відповідачем порушень норм податкового законодавства.

Позивач в обґрунтування своїх доводів в позовній заяві жодним чином не спростовує виявлені контролюючим органом порушення вимог Податкового кодексу України, які призвели до донарахування податкових зобов'язань та, власне, прийняттю усіх оскаржуваних рішень.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заявлених ОСОБА_4 позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваних рішень. Натомість доводи позивача, з огляду на вище викладене, є безпідставними та не свідчать про обґрунтованість позову, а тому такий задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Чернівецький окружний адміністративний суд до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2018 року.

Суддя О.П. Лелюк