Справа № 733/248/18
Суддя: Карапиш Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа №733/248/18
№ 2-а/733/22/18
Рішення

Іменем України

"03" квітня 2018 р. Ічнянський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ст. сержанта ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ст. сержанта ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в розмірі 425 гривень 00 копійок, мотивуючи свої вимоги тим, що в даній постанові працівником Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області вказано, що він 05 лютого 2018 року керував автомобілем НОМЕР_1 на автодорозі Плиски-Ічня-Прилуки без ввімкнених денних ходових вогнів та ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує його права, оскільки правила ПДР України не порушував, а тому просить визнати дії працівника поліції протиправними, а постанову скасувати в зв'язку з відсутністю в його діях правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, але надав заяву про розгляд справи без його участі.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні.

Стаття 205 КАС України передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Стаття 242 КАС України передбачає, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 лютого 2018 року відносно позивача ОСОБА_1 поліцейським Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2 було винесено постанову серії НК № 247934 про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адмінстягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень 00 копійок (а.с.5).

При цьому, в даній постанові зазначено, що ОСОБА_1 05 лютого 2018 року о 14 год. 09 хв. керував автомобілем НОМЕР_1 (а.с.4) на автодорозі Плиски-Ічня-Прилуки без ввімкнених денних ходових вогнів та ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1,2 ст.7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11вересня 1997 року та є обов'язковою.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Судом встановлено, що при складанні постанови про накладення адмінстягнення відповідачем були порушено норми ст. 268 КУпАП та не розяснено право позивачу на захист, що є суттєвим порушенням прав людини, передбаченим Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним, так як в постанові не зазначено жодного доказу, на підставі якого було прийнято рішення про винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення, не враховано його пояснення з цього приводу, відсутні пояснення свідків. Доказів щодо вини позивача суду надано не було, а надана ОСОБА_1 копія постанови не може бути належним доказом вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, а в матеріалах справи інші докази вини позивача відсутні, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст. ст. 2,9,77,205,229,241-246,286,295 КАСУ, ст.ст. 7, 122, 247, 251, КУпАП, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ст. сержанта ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ст. сержанта ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення серії НК № 247934 від 05 лютого 2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, закривши провадження по даній адміністративній справі за відсутністю складу правопорушення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т. В. Карапиш