Справа № 802/1346/17-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

10 квітня 2018 року

справа №802/1346/17-а

адміністративне провадження №К/9901/8633/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів Сторчак В.Ю., Курко О.П., Совгиря Д.І. у справі №802/1346/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі, скаржник у справі) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просила визнати податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу неправомірними та зобов'язати контролюючий орган скасувати борг, який встановлений повідомленням-рішенням від 15 червня 2016 року і визначений податковою вимогою від 21 грудня 2016 року.

Позов мотивований тим, що приміщення житлового будинку є непридатним для проживання, а відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не є об'єктом оподаткування.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення податкового органу від 15 червня 2016 року №23039-13.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок належний позивачу у справі не є об'єктом оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки, а тому позивач у справі, як його власник, не зобов'язана сплачувати вказаний податок відповідно до вимог статті 266 Податкового кодексу України. Окрім того, відсутність боргу за позивачем зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, скасування вимоги про сплату боргу окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року (помилково зазначено в резолютивній частині Вінницького апеляційного адміністративного суду) скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що починаючи з 27 квітня 2017 року, а саме з рішення виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради №20, вказаний житловий будинок дійсно не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. При цьому в 2016 році житловий будинок розташований за адресою: вулиця Хмельницьке шосе, 64, село Ксаверівка не був визнаний непридатним для проживання, а отже в 2016 року він був об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та процесуального права скаржник у справі просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року.

Касаційна скарга обґрунтована тими ж доводами що і позовна заява.

У запереченні на касаційну скаргу представник відповідача зазначає про правомірність оскаржуваного рішення та безпідставність касаційної скарги.

10 квітня 2018 року в судове засідання учасники справи не з`явились, про дату , час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, з огляду на що касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування в ньому норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) та статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду апеляційної інстанції) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.

Позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 15 червня 2016 року №23039-13, яким позивачу у справі визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості в сумі 10558,88 гривень та податкову вимогу від 21 грудня 2016 року №26206-02 про сплату боргу в сумі 10558,88 гривень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до акту перевірки технічного стану приміщення "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 21 квітня 2017 року, складеного комісією в складі депутатів Ксаверівської сільської ради та двох сусідів, комісія дійшла висновку, що вказане приміщення без проведення ремонтних робіт є недоцільним для використання його як житлове. Також комісією рекомендовано визнати дане приміщення непридатним для проживання, з виключенням його із житлового фонду для подальшого знесення.

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради від 27 квітня 2017 року № 20 затверджено акт технічного стану приміщення "А" та "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 21 квітня 2017 року. Визнано приміщення "А" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 непридатним для проживання з виключенням його із житлового фонду для подальшого знесення. Приміщення "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 рекомендовано признати непридатним для проживання до завершення будівельних робіт.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пункту "ґ" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) та статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду апеляційної інстанції) визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач у справі стверджує, що приміщення «А» та «Е» житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у 2015-2016 роках були непридатними для використання, а відповідно ці приміщення не підлягають оподаткуванню.

Податковим органом як суб'єктом владних повноважень не доведено того факту, що приміщення «А» та «Е» житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у 2015-2016 роках було придатним для використання.

Рішення суддів попередніх інстанцій є невмотивованими враховуючи недоведеність податковим органом правомірність свого рішення.

У частинах четвертій та п'ятій статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України містяться положення, які передбачають офіційне з'ясування всіх обставин справи. В наслідок дії цього принципу суд зобов'язаний вжити передбачені законом заходи, які необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій не здійснили витребування доказів з власної ініціативи, хоча їх надання мало значення для повного і всебічного дослідження обставин справи.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок використання недопустимих доказів у справі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року у справі №802/1346/17 скасувати.

Справу №802/1346/17 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Гончарова

І.Я.Олендер