Справа № 520/14448/17
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/161/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі

про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі №9068 від 17 листопада 2017 року про відмову у призначенні пенсії, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства;

- зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в місті Одесі призначити ОСОБА_3 пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з часу звернення з відповідною заявою до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, а саме з 10 листопада 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 10 листопада 2017 року звернулась до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення їй пенсії за віком, у відповідності до п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове медичне страхування" та ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний інвалідом з дитинства у віці 6 років 11 місяців. ОСОБА_1 має трудовий стаж 20 років 1 місяць.

Проте, відповідачем за наслідком розгляду вказаної заяви, 17 листопада 2017 року було винесено рішення за № 9068 «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, з посиланням на те, що на думку відповідача, на таку пенсію мають право матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку. Також у рішенні ОСОБА_2 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до Пенсійного фонду з випискою лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

ОСОБА_1 вважаючи дії та рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі протиправними, була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2017 року на підставі вказаного адміністративного позову відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

19 січня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування посилань проти задоволення позовних вимог представник відповідача посилається на те, що відповідно до абзацу 3 п.3 Прикінцевих положень (Розділу XV) Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому, до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно пункту 2.17 розділу «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №221 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1) при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання пятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Відповідно до п.2.18 Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Згідно медичного висновку №12 від 02.03.1992 року дитина позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 був визнаний інвалідом у віці 6 років 11 місяців, тобто після досягнення шестирічного віку.

У звязку з чим представник відповідача зазначив, що у відповідності до положення п.2.18 Порядку для підтвердження факту про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку, відповідачем повідомлено позивачку про можливість звернення до Пенсійного органу з випискою лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Таким чином, відповідач вважає, що рішення про відмову в призначенні пенсії №9068 від 17.11.2017 року є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивачем ОСОБА_1 отримано копію вказаного відзиву на позовну заяву, однак відповідь на відзив ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі позивачем до суду не надано.

02 лютого 2018 року судом в судовому засіданні було ухвалено закрити підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак 06.04.2018 року надала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, однак в матеріалах справи міститься заява від представника відповідача, в якій представник просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, розгляд справи провести за його відсутності.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі наявні в справі письмові докази, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, якій на час звернення до суду виповнилось 55 років.

Позивачка ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії МР №210614, актовий запис №4213 зареєстрований 23.04.1985 року Відділом ЗАГСу м. Кишинєва (а.с.11).

Згідно з медичним висновком №12 від 02 березня 1992 року, тобто у віці 6 років 11 місяців, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано інвалідом.

17.07.07 року сину позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі акту огляду МСЕК №540, Київською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоровя України видано довідку до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОВ №042875, відповідно до якої йому встановлено другу групу інвалідності безстроково, як інваліду з дитинства.

10 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з заявою за вхід №9068 про призначення їй пенсії за віком, у відповідності до п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове медичне страхування", ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний інвалідом з дитинства у віці 6 років 11 місяців, що підтверджується посвідченням.

За наслідком розгляду вказаної заяви, ОСОБА_2 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі 17 листопада 2017 року було винесено рішення за № 9068 «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, з посиланням на те, що на думку відповідача, на таку пенсію мають право матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку. Також у рішенні ОСОБА_2 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до Пенсійного фонду з випискою лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Відповідно до п.п. 5 п. 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Відповідно до п.2.18. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Аналіз змісту п.2.18 зазначеного вище Порядку, а також наведених норм Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда.

Так, згідно з вимогами цього Порядку необхідність подання висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, передбачено лише для інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Проте, як вже встановлено судом, ОСОБА_4 визнаний інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку, у звязку з чим суд вважає, що доводи відповідача про обовязковість такого висновку лікарсько-консультаційної комісії є необґрунтованими.

До того ж, у п.п. 5 п. 2.1. Постанови № 22-1, визначено лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом.

Всі вказані документи наявні у позивача та надавалися відповідачу, що не заперечується відповідачем.

Докази наявності медичних показань для визнання дитини інвалідом з дитинства (а не дитиною-інвалідом) до досягнення шестирічного віку вказаним пунктом не вимагаються.

Пунктом 2.18. Постанови № 22-1, якою обґрунтовує свою позицію відповідач, визначено про необхідність надати висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 6-ти років (висновок про час настання інвалідності) у разі якщо дитина визнана інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку.

У даному випадку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано інвалідом з захворювання з дитинства, що визнається відповідачем, про що є відповідний висновок.

Вимога щодо підтвердження наявності медичних показань для визнання її інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку не ставиться.

Мова про підтвердження наявності медичних показань для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, стосується саме категорії дітей-інвалідів, а не інвалідів з дитинства, якою є ОСОБА_4

Тобто твердження відповідача спростовуються самим же Порядком, на який посилається відповідач у відзиві.

З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що на день звернення до УПФУ із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла 50-річного віку, мала стаж роботи 20 років 1 місяць, її сина ОСОБА_4 було визнано інвалідом з дитинства до досягнення ним 18 років, суд дійшов висновку, що позивач мала всі передбачені законодавством підстави для призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відмова відповідача в призначенні пенсії позивачу з причини відсутності підтвердження факту визнання дитини інвалідом з дитинства до 6-ти річного віку є безпідставною, такою що не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Враховуючи викладене, позивачем доведено безпідставність відмови їй у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах, як матері інваліда з дитинства відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовної заяви ОСОБА_1, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений останнім судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до ч.1ст. ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 139, 242-246, 250-251, 295 КАС України, п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України,суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце мешкання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі (місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-А; ) про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії -задовольнити.

Визнати протиправним рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі №9068 від 17 листопада 2017 року «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства.

Зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, достроково пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з часу звернення з відповідною заявою до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, а саме з 10 листопада 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України (місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-А; ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,понесені судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського районного суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.