Справа № 805/2944/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2018 року

Київ

справа №805/2944/16-а

адміністративне провадження №К/9901/8655/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г., суддів: Білоуса О. В., Шарапи В.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу № 805/2944/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про стягнення коштів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 (прийняту в складі колегії суддів: головуючого - Жаботинської С.В., суддів: Василенко Л.А., Казначеєва Е.Г.), у с т а н о в и в :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 01.04.2016 по 23.08.2016 в сумі 23684, 49 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що при звільненні відповідач повинен був здійснити з позивачем повний розрахунок, але остаточний розрахунок здійснений тільки 23.08.2016 року. Таким чином, з урахуванням рішень Донецького окружного адміністративного суду, відповідач повинен сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. Донецький окружний адміністративний суд постановою від 21.09.2016 позов задовольнив. Стягнув з Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 01.04.2016 по 23.08.2016 в сумі 23 684,49 грн.

4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (включно).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 07.12.2016 апеляційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області задовольнив. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21.09.2016 у цій справі скасував. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про стягнення коштів відмовив.

6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України.

7. Суд також вказав, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 01.04.2016 по 23.08.2016 в сумі 23684, 49 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не донарахування та невиплата суми, що належить при звільненні згідно рішення суду позивачу повністю виплачена 08.12.2015.

При цьому питання стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме по 08.12.2015 вирішено постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 у справі № 805/5169/15-а.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву

8. У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, яку у січні 2018 року передана для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

9. У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21.09.2016.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (ОСОБА_1)

10. Позивач скаржиться на те, що судами не взято до уваги постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2016, якою вирішено стягнути з Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 8 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року в сумі 19289,43 грн., та на підставі якої позивачем частково сплачено ці суми лише 23.08.2016.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. ОСОБА_1 проходив службу в МВС з 07.08.1995 по 30.11.1996, а з 30.11.1996 по 29.09.2014 проходив службу в органах податкової міліції.

12. Наказом ГУ Міндоходів в Донецькій області № 166-о від 19.09.2014 на підставі п.п. «б» п. 64 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» позивача звільнено у спеціальному званні майора податкової міліції з посади заступника начальника відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, за вислугою років, з правом пенсії.

13. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2015 у справі № 805/728/15-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення недорахованої та невиплаченої різниці середньої заробітної плати за липень - вересень 2014 року, стягнення недорахованої та невиплаченої різниці вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано дії Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області щодо відмови у перерахуванні середньої заробітної плати з урахуванням премій, перерахуванні грошової допомоги з урахуванням середньої заробітної плати з урахуванням премій, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні протиправними.

Стягнуто з Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з недорахованої та невиплаченої як різниці середньої заробітної плати за серпень-вересень 2014 року, вихідної допомоги при звільненні у загальному розмірі 14 503,50 грн.

Стягнуто з Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення у розмірі 36 381,33 грн.

14. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 у справі № 805/728/15-а залишив без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 у справі № 805/728/15-а залишив без змін.

15. 08.12.2015 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2015, на рахунок позивача були зараховані грошові кошти у сумі 40176,50 грн. з відрахуванням утриманих податків, а саме: податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9567, 97 грн., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 377, 09 грн., військового збору у розмірі 763, 27 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 65, № 66, № 67, № 68 від 07 грудня 2015 року.

16. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 по справі № 805/5169/15-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15.01.2016 за позовом ОСОБА_1 до ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька ГУ ДФС у Донецькій області задоволено частково.

Стягнуто з Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 36 869,67 грн.

17. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2016 у справі № 805/1008/16-а стягнуто на користь позивача з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (за період з 08.12.2015 по 31.03.2016).

18. У цій справі суд вказав, що остаточний розрахунок з позивачем за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2015 у справі № 805/728/15-а здійснений відповідачем тільки 31.03.2016 року. Також суд вказав, що період, протягом якого Державна податкова інспекція у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області не виконувало свій обов'язок щодо виплати належних позивачеві, як звільненому працівникові сум, є період з 08.12.2015 по 31.03.2016 року.

19. 29.06.2016 та 23.08.2016 на користь позивача було перераховано кошти згідно ухвали по справі № 805/728/15-а в сумі 938, 89 грн. та в сумі 6 281, 23 грн.

20. Вважаючи, оскільки остаточний розрахунок з ним за рішенням суду від 30.04.2015 у справі № 805/728/15-а був здійснений відповідачем тільки 23.08.2016, то період, протягом якого Державна податкова інспекція у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області не виконувало свій обов'язок щодо виплати належних позивачеві, як звільненому працівникові, сум є період з 01.04.2016 по 23.08.2016 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим позовом.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21. Кодекс законів про працю України від 10.12.1971

21.1. Стаття 47. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

21.2.Стаття 116. Строки розрахунку при звільненні

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

21.3. Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

22. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

23. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Щодо доводів касаційної скарги

24. Спір в більшій мірі зводиться до того, що відповідач, станом до 23.08.2016, не провів розрахунок сум, належних позивачу при його звільнені.

25. Аналіз наведених норм матеріального права у пункту 21 цього рішення дає підстави для висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

26. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати, у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

27. Таким чином невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

28. Водночас слід розуміти, що до «належних звільненому працівникові сум» відноситься заборгованість із заробітної плати, компенсація коштів за невикористану відпустку та інші кошти, права та обов'язки, які виникли у робітника та роботодавця під час існування трудових відносин. Середній заробіток за час затримки розрахунку за своєю суттю не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, що нараховується в розмірі середнього заробітку.

29. Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку не відноситься до сум, належних працівникові при звільненні та є компенсаційною виплатою, а нормами діючого законодавства не передбачено виплату середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум працівникові при його звільненні.

30. Судом враховано, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2015 у справі № 805/728/15-а стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з недорахованої та невиплаченої як різниці середньої заробітної плати за серпень-вересень 2014 року, вихідної допомоги при звільненні у загальному розмірі 14 503,50 грн., тоді як 36 381,33 грн це середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення у розмірі.

31. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2016 у справі № 805/1008/16-а встановлено, що 08.12.2015 на рахунок позивача були зараховані грошові кошти у сумі 40176,50 грн. та 31.03.2016 кошти у сумі 3431,52 грн.

32. Крім того у постанові Донецький апеляційний адміністративний суд від 09.08.2016 у справі № 805/1008/16-а також встановлено, що період, протягом якого Державна податкова інспекція у Куйбишевському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області не виконувало свій обов'язок щодо виплати належних позивачеві, як звільненому працівникові, сум є період з 08.12.2015 по 31.03.2016. Відповідач остаточно розрахувався з позивачем 31.03.2016 за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2015 у справі № 805/728/15-а.

33. Отже, питання стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку вирішено постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2016 у справі № 805/1008/16-а, а сплачені кошти в сумі 40176,50 грн. та 3431,52 грн є значно більшою від суми в 14 503,50 грн. - заборгованість з недорахованої та невиплаченої як різниці середньої заробітної плати за серпень-вересень 2014 року, вихідної допомоги при звільненні у загальному розмірі 14 503,50 грн.

34. Таким чином, беручи до уваги постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2016 у справі № 805/1008/16-а, колегія суддів погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції у цій справі, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 01.04.2016 по 23.08.2016 року в сумі 23684,49 грн. задоволенню не підлягають.

35. При цьому відповідач надав суду докази сплати позивачу коштів «належних звільненому працівникові сум», проте позивач, в силу статті 78 КАС України, не довів належними доказами протилежного.

36. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

37. Тому заявлені доводи касаційної скарги, на думку колегія суддів, зводяться скаржником до переоцінки доказів та надання переваги одних доказів над іншими.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

38. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні рішення суду апеляційною інстанцією і погоджується з його висновками.

39. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходив з того, що всі зазначені доводи в позові та в заперечені були перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

40. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

41. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. Оскільки висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 у справі № 805/2944/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т.Г.Стрелець

Судді О.В.Білоус

В.М.Шарапа