Справа № 826/2067/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 квітня 2018 року № 826/2067/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного Управління Державної фіскальної служби у місті Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2015 №,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного Управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві) про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач необґрунтовано нарахував податок на суму списаного боргу за кредитним договором, визначивши таку суму як додаткове благо. При цьому, позивач зазначив, що такі висновки відповідача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони базуються виключного на інформації з листа АТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому зазначено про нарахування доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості. Позивач зауважив про те, що його заборгованість у розмірі 809490,76 грн не підпадає під визначення п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, тобто, не є додатковим благом, оскільки жодних повідомлень від банку про прощення (анулювання) боргу за кредитним договором він не отримував, додаткова угода про прощення (анулювання) боргу не укладалася. Дія кредитного договору № від 03.04.2008 припинена внаслідок повного виконання зобов'язань боржником, а не за процедурою прощення (анулювання) боргу. За таких обставин, кошти у сумі 809490,76 грн не підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2012 рік.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, а також зазначив, що оспорюване податкове повідомлення-рішення скасуванню не підлягає, оскільки прийняте на підставі обґрунтованих висновків перевірки про порушення позивачем норм п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, а саме: не подання декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік та недекларування додаткового блага у вигляді анульованого кредиту у розмірі 809490,76 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2016 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 27.02.2017 №600 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2017 визначено суддю Кузьменко В.А. для розгляду адміністративної справи №826/2067/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2017 прийнято до провадження адміністративну справу №826/2067/16.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 №6387 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/2067/16 та вказану справу 17.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2017 прийнято до провадження адміністративну справу №826/2067/16, зобов'язано учасників процесу подати до канцелярії суду всі наявні документи та пояснення, які, на думку учасників процесу, мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи, а також призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ознайомившись з письмово викладеними позиціями сторін, наявними матеріалами справи, які дають змогу здійснити оцінку правомірності взаємовідносин сторін, у зв'язку з відсутністю потреби заслуховувати свідків чи експерта, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи заяв позивача та відповідачів про здійснення розгляду справи без їх участі, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів, отриманих у вигляді додаткового блага фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складений акт №692/17-01/НОМЕР_1 від 23.04.2015.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог ст.36, п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.п.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176 Податкового кодексу України, оскільки позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за податковий (звітний) 2012 рік, не задекларовано суму отриманого додаткового блага у вигляді прощеного (анульованого) боргу на суму 809490,76 грн. та не сплачено у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік у сумі 137398,83 грн.

Підставою для такого висновку податкового органу слугував податковий розрахунок за формою 1ДФ у ІІІ кварталі 2012 року: АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь гр. ОСОБА_1 нараховано /виплачено дохід у вигляді додаткового блага за ознакою « 126» без утримання ПДФО.

У акті перевірки зазначено, що податковим органом направлено рекомендованим листом письмовий запит позивачу №3866/26-59-17-03 від 11.09.2014 з приводу подання податкової декларації за вказаний період, проте повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуто до податкового органу 20.10.2014 з поштовою відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

З акта перевірки вбачається, що на адресу АТ «Райффайзен Банк Аваль» податковим органом було направлено лист для з'ясування нарахованого/виплаченого доходу у вигляді додаткового блага за ознакою « 126» та неотримання податку на доходи фізичних осіб з виплаченого доходу позивачу. На запит АТ «Райффайзен Банк Аваль» надано відповідь листом від 29.10.2014 №04.2.0/2562, що позивачу банком прощенно кредитну заборгованість по кредитному договору № від 03.04.2008 в сумі 809490,76 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення 15.05.2015 №001826170, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 171318,64 грн, в т.ч.: за основним платежем - 137398,93 грн, штрафні (фінансові) санкції - 34519,71 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його у порядку адміністративного оскарження до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України.

Рішеннями Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28.08.2015 №2527/М/26-15-10-08-16 та Державної фіскальної служби України від 28.10.2015 №10039/м/99-99-10-01-03-14 скарги ОСОБА_1 залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідачів, суд бере до уваги наступне.

03.04.2008 між позивачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 28000 дол. США на споживчі цілі (придбання транспортного засобу) строком до 03.04.2015.

На виконання умов договору позивачем було придбано автомобіль марки Nissan Navara, 2008 року випуску, який був переданий у заставу банку згідно договору застави транспортного засобу №/2547/322904 від 03.04.2008.

У зв'язку з тим, що позивачем було прострочено виконання зобов'язань по сплаті банку частини тіла кредиту та процентів, 10.01.2012 АТ «Райффайзен Банк Аваль» направило вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № від 03.04.2008.

Позивач 29.08.2012 заборгованість за кредитним договором № від 03.04.2008 повністю погасив, що підтверджується довідкою про операції за кредитом від 05.08.2015 №р1-в49/1878, виданою Печерським відділенням №1 АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Для цілей погашення заборгованості за кредитним договором № від 03.04.2008 ОСОБА_1, отримав інший кредит від АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору №014/81-1-0-00/929 від 29.08.2012 строком до 29.05.2018, відповідно до умов договору кошти за цим договором видаються на споживчі цілі (придбання транспортного засобу) та рефінансування.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у заставу було передано автомобіль марки Nissan Navara, 2008 року випуску, згідно договору застави транспортного засобу від 29.08.2012.

На день подання позову кредитний договір №014/81-1-0-00/929 від 29.08.2012 дійсний і позивач за користування коштами сплачує відсотки.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із аналізу наведеної норми убачається, що кредитор має обов'язок повідомити боржника про анулювання боргу. У такому випадку боржник самостійно сплачує податок з отриманих доходів, відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, припинення зобов'язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов'язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов'язання перед державою.

Втім, виходячи з аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається тільки основна сума боргу, тобто «тіло» кредиту, і не включаються в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані (але не сплачені) за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором та пеня за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, прощена (анульована) кредитором.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, неустойка (штраф,пеня), які нараховані за порушення виконання основного зобов'язання не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, а також у разі прощення неустойки (штрафу, пені), - відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Так, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, а також неустойку.

Тому, база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Вищим адміністративним судом України, наприклад в ухвалах від 01.03.2016 №К/800/5293/15, від 31.05.2016 №К/800/63798/14, від 28.02.2017 №К/800/8352/16, 25.10.2017 №К/800/19863/17.

Таким чином, визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб є протиправним, а податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 № підлягає скасуванню.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» листом від 29.08.2012 повідомлено позивача про те, що за кредитним договором № від 03.04.2008 йому анульовано (прощено) заборгованість за пенею в розмірі 101274,96 дол. США, станом на 29.08.2012 по курсу НБУ 1 дол. США - 7,9930 грн. складає 809490,76 грн.

У свою чергу відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду, що банк списав основну суму заборгованості за кредитом.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку суду, відповідачем не доведено правових підстав для відображення ОСОБА_1 суми у розмірі 809490,76 грн у складі оподатковуваного доходу як додаткового блага, що вказує на помилковість висновків акта перевірки про заниження податку на доходи фізичних осіб та необхідність подання податкової декларації.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 15.05.2015 №001826170.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1719 (тисяча сімсот дев'ятнадцять) гривень 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1, адреса: 03190, АДРЕСА_1, тел.: (НОМЕР_2)

Відповідач - Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (код ЄДРПОУ - 38728711, адреса: 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 26, тел.: , факс )

Суддя: Н.А. Добрівська