Справа № 175/1665/17(2-а/175/41/17)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2018 року

Київ

справа №175/1665/17(2-а/175/41/17)

адміністративне провадження №К/9901/9550/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2018 року (головуючий суддя Добродняк І.Ю., судді Бишевська Н.А., Семененко Я.В.),

у адміністративній справі № 175/1665/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Управління ПФУ) про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- зобов`язати Управління ПФУ провести перерахунок пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням підвищення, яке обчислено в розмірі 90 % від грошового забезпечення, визначеного на 1 квітня 2012 року в сумі 1494,72 грн.;

- зобов`язати Управління ПФУ компенсувати суму недоплат до пенсії за період з 1 вересня 2012 року по 31 травня 2017 року включно в розмірі 38000,57 грн., з подальшою виплатою пенсії у встановленому судом розмірі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що Управління ПФУ при розрахунку граничної суми підвищення пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 безпідставно знизив відсотковий основний розмір пенсії станом на 1 квітня 2012 року з 90% до 80% грошового забезпечення, що призвело до невірного визначення розміру його пенсії.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року позов задоволено. Зобов`язано Управління ПФУ провести перерахунок пенсії позивачу, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355, з урахуванням підвищення, яке обчислено в розмірі 90% від грошового забезпечення, визначеного на 1 квітня 2012 року в сумі 1494,72 грн. Зобов`язано Управління ПФУ компенсувати на користь позивача суму недоплат до пенсії за період з 1 вересня 2012 року по 31 травня 2017 року включно в розмірі 38 000,57 грн., з подальшою виплатою пенсії у встановленому судом розмірі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з рішеннями апеляційного суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення ним норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нову про задоволення позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що відповідач зобов`язаний був здійснити йому перерахунок пенсії із застосуванням норми, що визначає основний розмір пенсії у відсотках від грошового забезпечення, яка діяла на момент призначення пенсії.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи спір між сторонами суди встановили, що ОСОБА_1 з 1 січня 2007 року перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із розрахунку 90% від грошового утримання на відповідній посаді.

1 січня 2008 року органом Пенсійного фонду України проведено перерахунок призначеної пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу» (далі - постанова КМУ № 1294) на підставі довідки Дніпропетровського обласного військового комісаріату від 27 травня 2008 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі постанова КМУ № 355) та з урахуванням положень частини другої статті 13 Закон 2262-ХІІ в редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI, позивачу виплачується підвищення до пенсії розмір якого розраховано з урахуванням максимального розміру пенсії, обчисленої виходячи з 80% від грошового забезпечення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії позивачу повинен бути проведений з розрахунку 90 % грошового забезпечення.Апеляційний суд прийшов до висновку, що перерахунок пенсійних виплат здійснено правомірно.

Колегія суддів не може погодитись в повному обсязі з такими висновками судів з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» установлено з 1 липня 2012 року підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі Закон або Закон № 2262), крім пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону, збільшивши його з 1 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 1 січня 2013 року до 35 відсотків розміру пенсій.

При цьому, абзацом другим пункту 1 постанови КМУ № 355 визначено, що розмір пенсії, обчислений з урахуванням підвищень, передбачених абзацом першим цього пункту, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 1 квітня 2012 року.

Спір у даній справі виник з приводу правомірності розрахунку розміру підвищення до пенсії виходячи з визначення його максимального розміру у відповідності до умов, передбачених абзацом другим пункту 1 постанови КМУ № 355.

Аналіз положень постанови КМУ № 355 свідчить, що максимальний розмір підвищення до пенсії, обчисленої відповідно до Закону № 2262, не може перевищувати різницю між розміром пенсії, що виплачується особі, та розміром пенсії, обчисленої з грошового забезпечення за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 1 квітня 2012 року.

З метою реалізації постанови КМУ № 355, яка прийнята задля збільшення розмірів пенсій вказаних категорій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ до набрання чинності вказаною постановою, пунктом 2 цієї постанови передбачено обов`язок відповідних установ забезпечити оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України довідок про розмір грошового забезпечення, визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 станом на 1 квітня 2012 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що базою для розрахунку максимального розміру пенсії з урахування суми підвищення є довідка про розмір грошового забезпечення, визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 станом на 1 квітня 2012 року.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем отримано довідку про розмір грошового забезпечення за посадою, яку обіймав позивач на час звільнення, за якою станом на 1 квітня 2012 року грошове утримання становить 6947,70 грн., що сторонами не оспорюється.

Відповідачем, дії якого судом апеляційної інстанції визнані правомірними, при розрахунку розміру підвищення до пенсії максимальний її розмір обраховано із вказаного у довідці грошового утримання станом на 1 квітня 2012 року та виходячи із 80%, визначених статтею 13 Закону № 2262-ХІІ як максимальний відсоток на час цього розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії ОСОБА_1 , максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо визначення максимального розміру пенсії за вислугу років 90% відповідних сум грошового забезпечення втратили чинність у зв`язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

З урахуванням наведеного, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом № 3668-VІ зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% грошового забезпечення стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 2262-ХІІ у часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України [перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 лип:я 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та[правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я,підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 10 грудня 2013 року № 21-420а13 та № 21-348а13, від 17 грудня 2013 року № 21-445а13.

Таким чином, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що при розрахунку розміру підвищення до пенсії на підставі постанови КМУ № 355 максимальний її розмір має обраховуватися із вказаного у довідці грошового утримання станом на 1 квітня 2012 року але виходячи із розміру пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про зобов`язання Управління ПФУ при обчисленні розміру підвищення пенсії позивача виходити із 90 % від грошового забезпечення, визначеного на 1 квітня 2012 року, відповідає правильному застосуванню норм матеріального права, а рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального права.

В той же час, встановивши неправомірність дій Управління ПФУ, суд першої інстанції мав обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача, зобов`язавши провести перерахунок та виплату належних позивачу сум відповідно до вимог законодавства, а не ухвалювати рішення про зобов`язання відповідача компенсувати недоплату до пенсії із зазначенням конкретних сум та вчиняти певні дії в подальшому.

Крім того, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги з 1 вересня 2012 року, не звернув увагу на порушення позивачем строків звернення до суду.

Частиною першою статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 51 Закону № 2262-XII перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Статтею 100 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною другою цієї статті передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Оскільки пенсія є щомісячним платежем, то про порушення свого права позивач дізнався, не отримавши такого забезпечення у належному розмірі у вересні 2012 року. Перебіг строку звернення до суду з вимогами про її виплату у певному розмірі за кожен конкретний місяць розпочинається у цьому місяці.

Позовна заява подана до суду 19 травня 2017 року, а тому з урахуванням встановлених частиною другою статті 51 Закону № 2262-XII 12 місячного строку на поновлення порушеного права, позов підлягає задоволенню з 19 травня 2016 року, а вимоги за період з 1 вересня 2012 року по 18 травня 2016 року підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 123 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року) встановлено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Аналогічні наслідки пропуску строку також були передбачені статтею 100 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви).

Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статі 123 цього Кодексу. Про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена (частина третя).

З огляду на викладене та, враховуючи, що обставини справи встановлені з достатньою повнотою, колегія суддів приходить до висновку про необхідність судові рішення скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 345, 354, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовні вимоги за період з 1 вересня 2012 року по 18 травня 2016 року залишити без розгляду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 з 19 травня 2016 року перерахунок пенсії за вислугу років та її виплату із розрахунком підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 1 квітня 2012 р. виходячи із 90 % грошового забезпечення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду