Справа № 825/579/18
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/579/18 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Карпушової О.В.,

Кобаля М.І.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представника позивача Шелеста С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом Чернігівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС У Чернігівській області до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Чернігівська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС У Чернігівській області, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 22.01.2018 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №54911600.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного перегляду представник відповідача до суду не прибув, що, відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.10.2017 № 54911600 на виконання виконавчого листа № 2а/2570/40/2011, виданого 10.10.2017 Чернігівським окружним адміністративним судом, відповідно до якого зобов'язано Чернігівську об'єднану ДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати щодо коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 заробіток за час відпустки, що була надана у лютому 2008 року (з урахуванням виплаченої суми 615,00 грн.).

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження отримана податковим органом 23.10.2017.

30.10.2017 позивачем направлено Відділу примусового виконання рішень лист № 4382/9/25-22-10, в якому вказано про наявність перешкод для виконання судового рішення, а саме те, що Чернігівська ОДПІ 12.10.2017 звернулась з заявою про роз'яснення рішення, та з заявою про зупинення його виконання, а також зазначено, що інспекцією вживаються вичерпні заходи для усунення перешкод (а.с. 17).

27.11.2017 ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Чернігівської ОДПІ на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 про відмову у роз'яснення судового рішення залишено без задоволення. Вказану ухвалу суду Чернігівська ОДПІ отримала 04.12.2017, після чого, сектором фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Чернігівської ОДПІ розраховано суму, яка підлягає виплаті на виконання рішення суду у справі №2а/2570/40/2011 - 20,73 грн. (а.с. 92) та листом від 04.12.2017 № 12125/Т/25-22-05-38 повідомлено ОСОБА_4 щодо суми, яка підлягає сплаті на його користь, а також зазначено про необхідність повідомити рахунок для перерахування вказаної суми.

Також, Чернігівською ОДПІ надіслано лист до Головного управління ДФС у Чернігівській області з проханням виділити кошти з метою виконання вказаного рішення суду і після перерахування Головним управлінням коштів на рахунок Чернігівської ОДПІ було підготовлено документи до Державної казначейської служби України у м. Києві для сплати ОСОБА_4 20,73 грн., які і були сплачені 27.12.2017 відповідно до платіжного доручення № 883 (а.с. 88).

Проте, 24.01.2018 Чернігівською ОДПІ отримано постанову Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу через невиконання рішення суду без поважних причин та ненадання підтвердження наявності поважних причин такого невиконання.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень га рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII зазначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, і здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 5 ст.26 Закону визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, крім рішень, що підлягають негайному виконанню (ч.6 ст.26 Закону №1404).

Водночас, статтею 63 Закону передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що штраф застосовується до боржника у разі невиконання ним без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання судового рішення у встановлений ним строк. Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними причинами невиконання рішення суду відповідно до норм чинного законодавства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Судом встановлено, що позивачем виконано вимогу державного виконавця в межах своїх повноважень, а саме: згідно рішення боржник здійснив розрахунок суми, яка підлягає сплаті за рішенням суду, звернувся до стягувача у виконавчому провадженні для отримання реквізитів рахунку, на який будуть перераховані кошти, а також звернувся до ГУ ДФС (розпорядника бюджетних коштів) з проханням виділити кошти для виконання рішення суду, що і зумовило затримку у виконанні рішення суду.

При цьому, вказані обставини вірно враховані судом першої інстанції, як такі, що є поважними.

Так, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем семиденного строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення.

Наведену правову позицію відображено у постанові Верховного Суду України від 24 березня 2015 року по справі № 21-66а15, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Карпушова

М.І.Кобаль