Справа № 826/8527/16
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8527/16 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М., Пащенко К.С., Шейко Т.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року (прийняте в порядку письмового провадження, у м.Києві, дата складання повного тексту - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогул,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров'я України (далі - Відповідач; МОЗ України) про визнання протиправним та скасування наказу МОЗ України від 04.05.2016 року №191-к «Про звільнення працівників апарату Міністерства охорони здоров'я України (Патронатна служба» в частині звільнення ОСОБА_4; поновлення ОСОБА_4 на посаді помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба); стягнення з МОЗ України на користь ОСОБА_4 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2016 року до моменту прийняття рішення у справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема, апелянт зазначає, що оскаржуваний наказ прийнятий у зв'язку зі змінами у принципі формування патронатної служби та встановлення імперативу для роботодавця звільнити працівників патронатної служби у разі звільнення особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Також, апелянт вказує на те, що саме міністр є вищою посадовою особою міністерства, який уповноважений підписувати від імені міністерства накази. Посада державного секретаря міністерства спрямована на зменшення навантаження на міністра в частині організації роботи апарату міністрів. Обсяг повноважень міністра не може бути обмежений обсягом повноважень державного секретаря міністерства, який підзвітний і підконтрольний міністру. Крім того, Відповідач звертає увагу на те, що судом першої інстанції невірно здійснено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки час вимушеного прогулу необхідно зменшити на кількість робочих днів у ТОВ «Голден Проект».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства,є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення Позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Міністра охорони здоров'я України №259-к «Про призначення ОСОБА_4» з 22 липня 2015 року ОСОБА_4 призначено на посаду помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба); підстава: заява ОСОБА_4 від 22.07.2015 року, розрахунки стажів ОСОБА_4. Також, відповідний запис внесено до трудової книжки серії НОМЕР_1.

В подальшому, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 04.05.2016 року №191-к ОСОБА_4 звільнено з роботи у Міністерства охорони здоров'я України (п.3 ст.92 Закону України «Про державну службу», п.1 ст.40КЗпП України), з посади помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) 04 травня 2016 року.

Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05. 2016 року, визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Так, положеннями статті 92 Закону №889-VIII передбачено, що до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем'єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби.

Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.

За приписами пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Також, працівника патронатної служби може бути достроково звільнено з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.

При цьому, підставами для такого звільнення можуть слугувати зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховної Ради України від 14.04.2016 року №1098-VIII ОСОБА_6 звільнено з посади Міністра охорони здорові України у зв'язку із сформуванням нового складу Кабінету Міністрів України.

Як вже зазначалось, 04.05.2016 року Позивача звільнено з роботи в МОЗ України з посади помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба).

При цьому, оскаржуваний наказ видано за результатами розгляду доповідної записки керівника Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) від 28.04.2016 року, з якої вбачається, що постановою Верховної Ради України від 14.04.2016 року «Про звільнення з посад членів Кабінету Міністрів України» звільнено, зокрема ОСОБА_6 з посади Міністра охорони здоров'я України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року №314-р тимчасово, до призначення в установленому порядку Міністра охорони здоров'я України, виконання обов'язків Міністра покладено на В.Шафранського.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністр має право на формування патронатної служби міністра у межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і витрат, передбачених на утримання міністерства.

Міністр самостійно визначає персональний склад патронатної служби міністра.

Працівники патронатної служби міністра звільняються з посади у зв'язку із звільненням міністра.

У зв'язку з тим, що з 01.05.2016 року набирає чинності Закон №889-VIII, яким передбачено зміни у порядку призначення та звільнення з посади працівників патронатної служби.

Як вже зазначалось, статтею 92 Закону №889-VIII передбачено, що трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Враховуючи викладене, керівник патронатної служби МОЗ України С.Антонов (28.04.2016 року) запропонував в.о.Міністра охорони здоров'я України В.Шафранському розглянути доцільність подальшого перебування працівників Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) на займаних посадах та надати відповідні доручення завідувачу Сектору кадрів апарату МОЗ України.

Таким чином, Позивача фактично звільнено з роботи в МОЗ України у зв'язку із припиненням повноважень Міністра охорони здоров'я України.

При цьому, частиною 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (у редакції, чинній на момент звернення керівника патронатної служби до в.о. Міністра охорони здоров'я України; далі - Закон №3723-XII) визначено, що крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16 1 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Зміна керівників або складу державних органів не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім державних службовців патронатної служби (ч.2 ст.30 Закону №3723-XII).

Відповідно до пункту 8 Порядку перебування на державній службі працівників патронатної служби членів Кабінету Міністрів України та голів місцевих державних адміністрацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 року №851 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державні службовці патронатної служби можуть бути звільнені у разі зміни керівника або складу державного органу (ч.2 ст.30 Закону №3723-XII). У цьому випадку в трудовій книжці робиться запис з посиланням на пункт 1 статті 40 КЗпП України. Про наступне звільнення працівник не попереджається.

За таких обставин, відповідно до положень статті 30 Закону №3723-XII трудові відносини з Позивачем, як працівником патронатної служби, могли бути припинені в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він був призначений, тобто 14.04.2016. року.

Проте, трудові відносини з ОСОБА_4 станом на 14.04.2016 року припинені не були.

З наведених вище правових норм вбачається, що на час звернення керівника патронатної служби МОЗ України до в.о. Міністра охорони здоровся України такої підстави для звільнення працівника патронатної служби як «припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої працівник призначений» не було визначено; норма частини 3 статті 92 Закону №889-VIII стала чинною з 01.05.2016 року.

Слід зазначити, що зі змісту оскаржуваного наказу не вбачається з якої саме підстави ОСОБА_4 звільнено з роботи, зазначено тільки, що наказ видано у зв'язку з набранням чинності Законом №889-VIII.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставою для звільнення ОСОБА_4 слугувало припинення повноважень Міністра охорони здоров'я України, а також ініціювання керівником патронатної служби питання про вивільнення працівників патронатної служби МОЗ України.

Так, згідно з частиною 3 статті 12 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI (у редакції, чинній на момент видачі оскаржуваного наказу; далі - Закон №3166-VI) міністр самостійно визначає персональний склад патронатної служби міністра. Працівники патронатної служби міністра призначаються на посаду та звільняються з посади державним секретарем міністерства за поданням міністра, а також у зв'язку із звільненням міністра.

Відповідно положень статті 10 Закону №3166-VI державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру.

Основними завданнями державного секретаря міністерства є забезпечення діяльності міністерства, стабільності та наступності у його роботі, організація поточної роботи, пов'язаної із здійсненням повноважень міністерства.

Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату міністерства, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На час відсутності державного секретаря міністерства чи неможливості здійснення ним своїх повноважень з інших причин його обов'язки виконує один із керівників самостійних структурних підрозділів апарату міністерства відповідно до наказу державного секретаря міністерства.

Пунктом 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» передбачено, що повноваження Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств до призначення на посади осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом, виконують відповідно Міністр Кабінету Міністрів України та його заступники, заступники міністрів - керівники апаратів, але не довше ніж до 01.01.2017 року.

З листа від 20.11.2017 року Департаменту управління персоналом та кадрової політики МОЗ України №11.1-3б/503 вбачається, що посада державного секретаря введена до штатного розпису відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889, введеного в дію з 01.05.2016 року.

Станом на 04.05.2016 року повноваження державного секретаря МОЗ України виконував заступник Міністра - керівник апарату Василишин Р.Й. відповідно до пункту 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного вище Закону.

Проте, всупереч викладеним нормам, оскаржуваний наказ видано Шафрановським В.В. як в.о. Міністра охорони здоров'я України, а не спеціально уповноваженою на те особою як визначено Законом №3166-VI.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного наказу, у зв'язку з чим такий наказ підлягає скасуванню, а ОСОБА_4 - поновленню на роботі в МОЗ України на посаді помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 (номер рішення у Єдиному державному реєстру судових рішень 41602330) визначено, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Щодо позовних вимог про стягнення з МОЗ України на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2016 року по день поновлення на роботі, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Порядку №100 якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

З довідки від 10.11.2017 року №78, виданої МОЗ України, вбачається, що середньомісячна заробітна плата, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню ОСОБА_4, склала 15422,88 грн, середньоденна заробітна плата - 717,34 грн.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», кількість робочих днів у травні 2016 року становила 19 днів.

ОСОБА_4 відпрацював тільки один робочий день - 04.05.2016 року.

Кількість робочих днів у червні - грудні 2016 року склала 149 дні; тобто, кількість днів вимушеного прогулу позивача на 2016 року становить 167 дні.

Також, відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», кількість робочих днів у 2017 року становить 249 днів.

У період з січня 2017 року по 28.12.2017 року включно кількість робочих днів становить 247 дні (з урахуванням 25.12.2017 року вихідного дня).

Тобто, вимушений прогул Позивача з 05.05.2016 року (наступний день за днем звільнення) по 28.12.2017 року (дата прийняття судом рішення) становить 414 дні.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює 296978,76 грн (414 х 717,34 грн), який з вирахуванням податків та обов'язкових платежів підлягає стягненню з Відповідача.

При цьому, відповідно до довідки Шевченківського районного центру зайнятості від 29.05.2017 року №1272 про не перебування ОСОБА_4 на обліку та довідки ТОВ «Голден Проект» від 29.05.2017 року №1 з якою вбачається, що Позивач працював у товаристві з 31.03.2017 року по 19.05.2017 року та отримав дохід у розмірі 5494,03 грн.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що сума вимушеного прогулу Позивача 296978,76 грн підлягає зменшенню на 5494,03 грн та становить 291484,73 грн, а також, підлягає стягненню з Відповідача за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Крім того, посилання апелянта на те, що час вимушеного прогулу необхідно зменшити на кількість робочих у ТОВ «Голден Проект» днів, тобто (414-32)х717,34=274023,88 грн, колегія суддів не приймає до уваги, адже судом першої інстанції відповідно до ст.235 КЗпП України враховано саме різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи у ТОВ «Голден Проект».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст.329 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Костюк Л.О.

Постанова складена в повному обсязі 06 квітня 2018 року.