Справа № 127/3026/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/3026/18

Головуючий у 1-й інстанції: Гриневич В.С.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

11 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2018 року (ухвалене в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 1338 від 29.12.2017 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП за порушення п.п.3.2.2;7.11.1 "Правил благоустрою міста Вінниці", якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про протиправність прийнятої постанови відповідачем, оскільки жодних рекламних носіїв не встановлювала.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач працювала в ТОВ "Споживий центр" на посаді фахівця з обслуговування клієнтів. Згідно посадової інструкції ОСОБА_2 до її функціональних обов'язків не віднесено розміщення біля офісного приміщення "ІНФОРМАЦІЯ_1" виносної конструкцію рекламного характеру. При цьому, будь яких належних доказів, що саме позивач встановлювала рекламну конструкцію, відповідачем до суду не надано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з'ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Відповідач своїм правом передбаченим ст. 300 КАС України не скористався та не подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про що суд апеляційної інстанції 11.04.18 2018 року прийняв ухвалу про перехід з відкритого судового засідання до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції неоспорені факти про те, що 07 грудня 2017 року о 12:10 год. головним інспектором КП ВМР "Муніципальна поліція" Чернецьким В.П., за участю свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та в присутності ОСОБА_6 було проведено обстеження об'єкта благоустрою АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в результаті чого встановлено, що 07.12.2017 року о 12 год. 10 хв. гр. ОСОБА_6 усвідомлюючи свої протиправні дії, умисно, без дозвільних документів виконкому міської ради розмістила біля офісного приміщення "ІНФОРМАЦІЯ_1" на АДРЕСА_1 спеціальну виносну конструкцію рекламного характеру з текстом "ІНФОРМАЦІЯ_1" із зазначенням номеру телефону, чим порушила вимоги пп. 3.2.2, 7.11.1 Правил благоустрою території м. Вінниці.

Вищевказані обставини зафіксовані в акті обстеження місця порушення законодавства у сфері благоустрою від 07.12.2017 року (а.с. 36 ).

За наслідками вказаного акту, 07 грудня 2017 року о 12 год. 22 хв., головним інспектором КП ВМР "Муніципальна поліція" Чернецьким В.П. було складено протокол серії ВА №000126 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, в якому зазначено що позивач порушила вимоги п.п. 3.2.2, 7.11.1 Правил благоустрою території м. Вінниці, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 152 КУпАП. (а.с. 35).

Про розгляд адміністративної справи, який відбувся на засіданні адміністративної комісії 29 грудня 2017 року з 10:00 до 12:00 год. за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 85, каб. 306, позивача було повідомлено завчасно, про, що в протоколі міститься відмітка, однак ОСОБА_2 на засідання комісії не з'явилася.

За результатами засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 29 грудня 2017 року головою комісії ОСОБА_8 винесено постанову №1338 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст.152 КУпАП, а саме за порушення п.п. 3.2.2; 7.11.1 Правил благоустрою території м. Вінниці та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с. 8)

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні заходи благоустрою населених пунктів визначені Законом України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 №2807-IV, який спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 152 цього Кодексу.

Тобто, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення за порушення правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до статті 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі по тексту - Закон) визначено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, у тому числі, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Саме з урахуванням вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішенням Вінницької міської ради №104 від 01.03.2011 року затверджено «Правила благоустрою території міста Вінниці» .

Як встановлено судом апеляційної інстанції вказані Правила на час складання протоколу, винесення постанови та розгляду справи судом ніким не скасовані, були та є чинними, а відтак підлягають до обов'язкового виконання на всій території міста Вінниці.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 41 Закону передбачено, що до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у порушенні правил благоустрою територій населених пунктів.

Підпунктом 3.2.2 Правил благоустрою території м. Вінниці визначено, що громадяни у сфері благоустрою міста зобов'язані дотримуватися Правил благоустрою території міста.

Згідно з пунктом 6.13.1 Правил благоустрою території міста Вінниці, затверджених рішенням Вінницької міської ради від 01 березня 2011 року № 104, на об'єктах благоустрою забороняється встановлювати самовільно об'єкти (будь-які конструкції) зовнішньої реклами та торгівлі тощо.

Відповідно до пунктів 7.11.1, 7.11.20 Правил благоустрою території міста Вінниці, рекламні засоби (спеціальні конструкції) розташовуються на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами, наданих у встановленому виконкомом міської ради порядку. Забороняється вчиняти дії по організації, розміщенню реклами, будь-яких рекламних засобів, будь-яких оголошень, плакатів, листівок тощо безпосередньо на фасадах будинків, будівель, споруд та їх елементів, на парканах, огорожах, стовпах, конструкціях (крім дошок оголошень), деревах, водостічних трубах та інших не відведених для цього місцях. Також, особи причетні до організації та розміщення реклами несуть відповідальність за бездіяльність, що призвела до розміщення реклами, будь-яких рекламних засобів, будь-яких оголошень, плакатів, листівок тощо у не відведених для цього місцях.

Статтею 1, частиною шостою статті 9 Закону України «Про рекламу» передбачено, що зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Надаючи правову оцінку доводам позивача стосовно протиправності притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи, протоколом серії ВА №000126 про адміністративне правопорушення встановлено, що громадянка ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 3.2.2, 7.11.1 Правил благоустрою території м. Вінниці, а саме о 12 год. 10 хв. усвідомлюючи свої протиправні дії, умисно без відповідного дозволу виконкому міської ради, розмістила біля офісного приміщення "ІНФОРМАЦІЯ_1" на АДРЕСА_1 спеціальну виносну конструкцію рекламного характеру з текстом "ІНФОРМАЦІЯ_1" із зазначенням номеру телефону.

Водночас, позивач наполягає на тому, що виносної конструкції рекламного характеру вона не встановлювала. При цьому зазначила, що до її функціональних обов'язків не віднесено розміщення біля офісного приміщення "ІНФОРМАЦІЯ_1" на АДРЕСА_1 виносної конструкції рекламного характеру.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, згідно довідки про місце роботи і займану посаду №46-Ф, виданої 30.01.2018 року ТОВ "Споживчий центр", ОСОБА_6 станом на 07 грудня 2017 року дійсно працювала в ТОВ "Споживчий центр" на посаді фахівця з обслуговування клієнтів з 04 липня 2017 року (а.с. 9).

Відповідно до наказу №7857 директора ТОВ "Споживчий центр" ОСОБА_9 від 03.07.2017 року, позивача прийнято до ТОВ "Споживчий центр" з 04.07.2017 року на посаду фахівця з обслуговування клієнтів з місячним посадовим окладом згідно штатного розпису та визначено робоче місце Вінницьке відділення №1. (а.с. 14)

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції було досліджено посадову інструкцію ОСОБА_2, згідно якої встановлено, що розділом 3 посадової інструкції фахівця з обслуговування клієнтів ТОВ «Споживчий центр» передбачено, що до функціональних обов'язків фахівця з обслуговування клієнтів відноситься: консультування клієнтів щодо умов та порядку отримання позик, ідентифікація клієнтів та візуальна перевірка справжності паспорту та коду, занесення інформації про клієнта, необхідних документів в програму фронт-офісу, заповнення разом з клієнтом заяви-анкети, договору, інформування клієнта щодо прийнятого рішення, виконання обов'язків касира, здійснення підготовки документів, необхідних для надання та пролонгації позики, перевірка наявності усіх додатків, вказаних в касовому ордері та наявність всіх підписів та печаток на цих документах, забезпечення повернення позик шляхом телефонного та особистого спілкування з позичальниками. (а.с. 12)

Таким чином, до функціональних обов'язків позивача не віднесено розміщення біля офісного приміщення "ІНФОРМАЦІЯ_1" на АДРЕСА_1 виносної конструкції рекламного характеру.

За правилами Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Водночас, статтею 280 КУпАП закріплено обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач надав суду відеозапис, який на його думку підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП.

Проте, суд критично оцінює наданий представником відповідача відеозапис (диск) з фіксацією обставин вчинення правопорушення, оскільки зі змісту протоколу серії ВА №000126 вбачається, що позивач вчинила правопорушення 07.12.2017 року о 12 :10 год., при цьому відеозапис, який на думку апелянта підтверджує, що позивач власноруч виносить, встановлює та кріпить за допомогою ланцюгів конструкцію рекламного характеру був здійснений в темну пору доби. У зв'язку з чим, на переконання суду апеляційної інстанції вказаний відеозапис не може бути доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопушення по даній адміністративній справі, оскільки із вказаного запису неможливо встановити коли саме він здійснений.

В той же час на диску міститься інформація про внесення змін до запису 16 січня 2018 року, тоді як протокол про адміністративне правопорушення складено 07 грудня 2017 року. (а.с.68)

Будь - яких інших належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_2 розмістила біля офісного приміщення "ІНФОРМАЦІЯ_1" на АДРЕСА_1 виносну конструкцію рекламного характеру матеріали справи не містять.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки а саме: Чернецький В.П., ОСОБА_4, які працюють головними інспекторами КП ВМР "Муніципальна поліція" та ОСОБА_5 який також працює інспектором КП ВМР "Муніципальна поліція", однак на час складання протоколу про адміністративне правопорушення він проходив стажування, які вказували, що не бачили хто саме 07.12.2017 року виносив конструкцію рекламного характеру біля офісного приміщення "ІНФОРМАЦІЯ_1" на АДРЕСА_1.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення не повною мірою з'ясовано всі обставини цієї справи та не досліджено наявних доказів в матеріалах справи, що в свою чергу не дає підстав для висновку про правомірність прийнятої постанови та не підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У звязку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в ході апеляційного розгляду справи не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови, а відтак діяв не у спосіб, не на підставах та не в межах наданих йому повноважень, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена 11 квітня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.