Справа № 9901/470/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 квітня 2018 року

Київ

справа №9901/470/18

адміністративне провадження №П/9901/470/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши адміністративний позов ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

6 березня 2018 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду із позовом до Президента України Порошенка П.О. (надалі також - відповідач).

Ухвалою Верховного Суду України від 16 березня 2018 року вищезазначений позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення позивачу копії цієї ухвали.

Одним із недоліків заяви ОСОБА_2 було те, що позивач виклав свої вимоги не чітко, без врахування статей 5, 160, 266 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) та без зазначення, в чому конкретно полягає незаконність дій, бездіяльності чи рішення відповідача, що спричинило порушення його прав.

29 березня 2018 року позивач надіслав свій адміністративний позов у новій редакції.

Перевіривши матеріали нової позовної заяви, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на наступне.

ОСОБА_2 звертається до суду із позовом до Президента України, який як гарант Конституції України підписав Закон України №2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів в Україні щодо підвищення пенсій», положення якого не відповідають Конституції України. Цим відповідач порушує його законні права та інтереси, дозволяючи Пенсійному Фонду України, Верховній Раді та Кабінету Міністрів на підставі зазначеного Закону порушувати Конституцію України через зменшення розміру отримуваної ним пенсії.

З урахуванням наведених мотивів, позивач просив зобов'язати відповідача вчинити певні дії відносно порушення ним статей 8, 22, 24, 46, 58, 68 Конституції України, відмінити рішення до Закону, зокрема розділ 15 «Прикінцеві положення» доповнення пункту 4-3 від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII, які порушують Конституцію України; зобов'язати відповідача сплатити ОСОБА_2 борг, починаючи з 1 жовтня 2017 року.

Отже, фактично позивач у своєму позові оспорює відповідність Конституції України підписаного відповідачем Закону України №2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів в Україні щодо підвищення пенсій» та наслідки його застосування.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною другою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Виходячи з наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України та викладених у п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011року № 19-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень, в тому числі частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, слід виходити з того, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій. Адже відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Також необхідно зауважити, що рішенням Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в частині першій статті 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України, зокрема, Президент України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

У цій справі відповідачем є глава держави, прийняття яким актів та вчинення дій обумовлюються його конституційним статусом та визначеними в Основному Законі України повноваженнями.

Статтею 106 Конституції України закріплено вичерпний перелік повноважень Президента України Президент України.

Зокрема, Президент України згідно з п. 29 ст. 106 Конституції України в законодавчому процесі підписує закони, прийняті Верховною Радою України.

Аналіз вказаного свідчить про те, що при підписанні відповідних змін до Законів України або нових законопроектів, зокрема, до Закону України №2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів в Україні щодо підвищення пенсій», Президент України не виконує владних управлінських функцій, а реалізує свої повноваження щодо законотворчої діяльності.

Отже, позовні вимоги щодо дій Президента України в процесі реалізації ним своїх конституційних повноважень в межах законотворчого процесу не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність), зокрема, законів України.

Таким чином, невідповідність Конституції України законів України, як і порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, що свідчить про неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.

Отже, позовні вимоги про відміну Закону України № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів в Україні щодо підвищення пенсій» через його невідповідність Конституції України також не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача вчинити певні дії відносно порушення норм Конституції України та щодо відміни внесення змін до закону не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому необхідно відмовити у відкритті провадження у цій частині.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача сплатити позивачу борг, яка є похідною від вищезазначених вимог, оскільки, на думку позивача, борг виник в результаті прийняття та застосування неконституційного закону, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів регулює стаття 266 КАС України, згідно з частиною першою якої її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Отже, статтею 266 КАС України не передбачена можливість розгляду Верховним Судом позовних вимог про зобов'язання Президента України сплатити борг і таку вимогу позивач не пов'язує із публічно-правовим спором, який би підлягав розгляду за правилами адміністративного судочинства. Навпаки, на думку позивача, борг виник в наслідок прийняття неконституційного закону, що стало можливим в результаті невиконання Президентом України своїх конституційних повноважень в межах законотворчого процесу.

Таким чином, жодна із заявлених позивачем позовних вимог не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, що за приписами пункту 1 частини першої статті 170 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 19, 21, 170, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що вимоги про визнання неконституційними законів України підлягають розгляду Конституційним Судом України.

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

...........................

М.М. Гімон,

Суддя Верховного Суду