Справа № 817/309/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/309/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"10" квітня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря Баліцької Т.М.,

представника позивача : ОСОБА_2,

представника відповідачів : Довгалюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" грудня 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Щербаковим В.В. в м.Рівне, відомості про час ухвалення судового рішення та дату складання повного тексту рішення відсутні) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.1.2016 № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2017 №Ф-01, рішення про застосування штрафних санкцій від 23.01.2017 № .

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39543187) від 04.1.2016 № .

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394217) про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2017 № Ф-01.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394217) про застосування штрафних санкцій від 23.01.2017 № .

Присуджено на користь позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір в сумі 640,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Рівненська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області та Головне управління ДФС у Рівненській області звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянти посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що у період з 31.08.2016 по 13.09.2016 Рівненською ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за наслідками якої складено акт від 20.09.2016 № 00149/1712-1702/НОМЕР_3.

Згідно з висновками вказаного акта перевірки, податковим органом встановлені порушення, а саме:

- за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 до валових витрат на підставі шляхових листів включено дизпаливо в кількості 1 895 л. на суму 20 797,63 грн. та шини на суму 3 466,67 грн., які використані на легковий автомобіль "Форд Мондео", тому витрати ФОП ОСОБА_4 в сумі 24 264,30 грн. не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами, чим порушено п.п.14.1.156 п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1, 139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України (далі ПК України); встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу на 22 634 грн., чим порушено п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України;

- за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 включено до валових витрат дизпаливо в кількості 858 л. на суму 11 611,60 грн., яке використане на легковий автомобіль "Форд Мондео"; включено до валових витрат суму 29 999 грн., за придбані у 2015 році у ТОВ "РЕНОМЕ-ПАРТНЕР" блоки віконні, блоки дверні, їх доставку, розніс по поверхах, установку, які не встановлені в орендованому приміщенні за адресою: п-к Робітничий, 3 у м.Рівному, та відсутні на залишку; тому витрати ФОП ОСОБА_4 в сумі 41 610,60 грн. не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами, чим порушено пп.14.1.56 п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.138.2 пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 пп.177.1, 177.2 ст.177 ПК України.

Наслідком вказаних вище порушень, на думку відповідачів, стало заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у 2014 році на суму 22 634 грн., у 2015 році на суму 40 606 грн., чим порушено п.177.1, п.177.4 ст.177 ПК України, і відповідно позивачу належить донарахувати податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у 2014 році в сумі 3395,02 грн. та у 2015 році в сумі 6090,76 грн., а також єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 21 943,80 грн. (за 2014 рік в сумі 7853,88грн., за 2015 рік в сумі 14 089,92 грн.) та штрафні санкції.

04.11.2016, на підставі вказаного акту перевірки, Рівненською ОДПІ сформовано повідомлення-рішення форми "Р" № , яким ФОП ОСОБА_4 збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 11 857,26 грн. (9 485,81 грн. - за податковими зобов'язаннями, 2 371,45 грн. - за штрафним санкціями), вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 21 943,80 грн., та рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 2 194,38 грн.

05.12.2016 ФОП ОСОБА_4 поштовим відправленням отримав вказані податкове повідомлення-рішення, вимогу та рішення, а також лист-відповідь від 04.11.2016 за №5654/13-12-13-02 на його заперечення на акт перевірки від 20.09.2016 № 00149/1712-1702/НОМЕР_3.

Вказані рішення податкового органу були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням ГУ ДФС у Рівненській області від 16.01.2017 за № 26/ФОП/17-00-10-03/213 було скасовано вимогу від 04.11.2016 № Ф- та рішення від 04.11.16 № про застосування штрафних санкцій, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх форми. Разом з тим, прийнято рішення про надіслання ФОП ОСОБА_4 нові вимогу та рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, 14.02.2017 поштовим відправленням позивачу надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Рівненській області від 23.01.2017 Ф-01 на суму 21 943,80 грн. та рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.01.2017 № про застосування штрафних санкцій у сумі 2 194,38 грн. у зв'язку із донарахуванням 21 943,80 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи, що податкове повідомлення-рішення Рівненської ОДПІ, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, прийняті ГУ ДФС у Рівненській області, є протиправними, ФОП ОСОБА_4 звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення від 04.1.2016 № , вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2017 №Ф-01 та рішення від 23.01.2017 № про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів (витрати на придбання запасних частин, технічного обслуговування та ремонт автомобіля, а також дизпаливо на його експлуатацію) цілком та повністю відносяться до загальновиробничих або адміністративних витрат (в залежності від того для чого використовується автомобіль), а тому ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Бухгалтерськими документами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується здійснення позивачем господарських операцій, однак такі витрати, на думку відповідачів, не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами.

Як вбачається із акту перевірки, ФОП ОСОБА_4 включено до валових витрат витрати на дизпаливо на підставі шляхових листів в кількості 1 895 л. на суму 20 797,63 грн. та шини 215/65R16 102НKL51TL Kumho за суму 3 466,67 грн., які використані на легковий автомобіль "Форд Мондео" в період з 01.01.2014 по 31.12.2014, які не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами, а також витрати на дизпаливо в кількості 858 л. в сумі 11 611,60 грн., яке використане на легковий автомобіль Форд Мондео в період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Апелянт вважає, оскільки власником автомобіля є фізична особа ОСОБА_4, такого суб'єкта приватної власності як фізична особа-підприємець Цивільний кодекс України від 16.01.2003 не встановлює, а тому витрати на технічне обслуговування автомобіля відносяться згідно з п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України до інших витрат, і не вважаються витратами операційної діяльності, тому ці витрати є власним ризиком фізичної особи підприємця відповідно до статті 1 Закону України "Про підприємництво".

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими з огляду та наступне.

Судом встановлено, що автомобіль "Форд Мондео" було придбано ФОП ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2013, в якому позивач діяв саме як фізична особа-підприємець, а не як фізична особа. А відповідно до п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Згідно зі ст.51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ч.1 ст.52 Цивільного кодексу України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Тобто, легковий автомобіль був придбаний позивачем як суб'єктом підприємницької діяльності для використання його у такій діяльності, незважаючи на його реєстрацію за фізичною особою ОСОБА_4, що встановлено судовим рішенням у справі № 817/1971/14.

Так, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі № 817/1971/14, яка набрала законної сили 05.03.2015, встановлено, що автомобіль "Форд Мондео" був придбаний позивачем для здійснення господарської діяльності, що підтвердженого накладною та податковою накладною, а використання автомобіля у господарській діяльності підтвердженого копіями шляхових листів, тому за умови ведення бухгалтерського обліку позивач вправі нараховувати амортизацію на вартість транспортного засобу, і відповідно зменшувати загальний оподатковуваний дохід в цій частині.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що оскаржуваними рішеннями, податковим органом нараховані зобов'язання на наступні витрати позивача за 2014-2015 роки:

20 797,63 грн. - витрати на дизпаливо у 2014 році;

3 466,67 грн., - придбання шин у 2014 році;

11 611,60 грн. - витрати на дизпаливо у 2015 році;

29 999 грн. - вартість та витрати на встановленні вікон у основних засобах.

Згідно із п.177.4 ст.177 ПК України (в редакції, чинній на час перевіряємого періоду), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Тобто, витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю, формуються у тому ж порядку, як у платників податку на прибуток.

Згідно з ч.3 ст.2 Закону № 996-XIV, фізична особа-підприємець має право вести спрощений облік доходів і витрат, однак не позбавлений права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, які підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів.

Відтак, позивач вправі здійснювати облік основних засобів та включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів.

Згідно з пунктом 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за № 288/4509, первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат пов'язаних із поліпшення об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта.

Тобто, витрати на придбання запасних частин та технічне обслуговування автомобіля, заміна вікон та дверей в офісному приміщенні, придбання шин, заміна вікон та дверей у офісному приміщенні ніяким чином не відносяться до витрат модернізації.

Таким чином, підприємець на загальній системі оподаткування може зменшувати свій загальний оподатковуваний дохід на суму документально підтверджених витрат, які безпосередньо пов'язані з отриманням доходів, та згідно з п.177.4 ст.177 ПК України такі витрати мають відповідати критеріям витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ ПК України "Податок на прибуток" .

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, до витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України, до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відносяться витрати, прямо пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку (П(С)БО).

Згідно з абз."г" пп.138.10.1 п.138.10 ст.138 ПК України, до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно з абз."в" пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України, до складу адміністративних витрат включаються, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (в тому числі оренда легкових автомобілів), придбання паливно-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено поняття основних засобів, під які підходять і автомобіль, як і офісні приміщення, які використовується позивачем у господарській діяльності. Крім того, Податковий кодекс не містить прямої норми, згідно із якою підприємець не може мати основних засобів.

Таким чином, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів (витрати на придбання запасних частин, технічного обслуговування та ремонт автомобіля, а також дизпаливо на його експлуатацію) цілком та повністю відносяться до загальновиробничих або адміністративних витрат (в залежності від того для чого використовується автомобіль). Тому ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.

При цьому, офісні приміщення також належать до основних засобів позивача і їх ремонт у виді заміни вікон та дверей також є витратами операційної діяльності, що підтверджено первинними бухгалтерськими документами, а відтак є витратами, пов'язаними із господарською діяльністю.

Тому понесені позивачем витрати на суму 65 874,90 грн. відносяться до витрат операційної діяльності, пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Розбіжностей при визначені валових витрат за 2014 та 2015 роки у ФОП ОСОБА_4 судом не встановлено, а висновки, викладені у акті перевірки спростовуються наявними у справі доказами.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" грудня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "10" квітня 2018 р.