Справа № 817/665/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2018 року м. Рівне №817/665/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання неправомірними дії щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; зобов'язання призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01 грудня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач до досягнення повноліття (до 01.12.2017) отримував пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Вказує, що у грудні 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, так як на час звернення він був курсантом та перебував на військовій службі у Державній спеціальній службі транспорту Міністерства інфраструктури України і навчався на кафедрі військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені ак. В. Лазаряна на денній формі навчання. Відповідач листом від 11.01.2018 повідомив, що позивач не має права на одержання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки є курсантом та перебуває на військовій службі. Позивач вважає відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника безпідставною та неправомірною.

Ухвалою суду від 03.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, вирішено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу строк для подання відзиву проти позову в разі невизнання позовних вимог.

Відповідач позов не визнав, подавши відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що позивачу з 01.12.2017 виплату пенсії в разі втрати годувальника припинено по досягненню ним 18-річного віку. Вказує, що 26.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до головного управління із заявою від 19.12.2017 про призначення пенсії в разі втрати годувальника, долучивши копії паспорту, заяви про виплату пенсії, військового квитка та довідку Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна (кафедра військової підготовки) від 22.11.2017 №488. Зазначає, що у зв'язку з тим, що позивач перебуває як курсант на військовій службі на повному державному утриманні, управління відмовило ОСОБА_1 в продовженні виплати пенсії (призначенні виплати пенсії) після досягнення 18-річного віку за відсутності підстав. За наведених обставин, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.24).

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, з'ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з урахуванням такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області, до 01.12.2017 отримував пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Листом від 11.01.2018 за №479/04 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на заяву позивача про призначення пенсії по втраті годувальника із 01.12.2017 повідомило, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 з 28.07.2017 перебуває на військовій службі у Державній спеціальній службі транспорту Міністерства інфраструктури України, навчається на кафедрі військової підготовки спеціалістів Дежспецтрансслужби Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. ак. В. Лазаряна і перебуває на повному державному утриманні, то виплата пенсії по втраті годувальника припинена з 01.12.2017, по досягненню 18-річного віку. Управління вказало, що підстав для продовження виплати позивачу пенсії немає (а.с.10).

Не погоджуючись з такими діями відповідача в частині відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи правомірність відмови відповідача в призначенні (продовженні виплати) ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2262-ХІІ) члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Пунктом "а" частини 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_3, батько позивача ОСОБА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 причина смерті пов'язана з захистом Батьківщини (а.с.11,12,14).

З позовної заяви та відзиву на позов встановлено, що ОСОБА_1, маючи право на пенсію в разі втрати годувальника, отримував її до досягнення 18 років до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Частиною 6 статті 30 Закону №2262-ХІІ встановлено, що вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України і державної пожежної охорони), стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Тобто, вказаною нормою Закону визначено осіб, які після досягнення повноліття в період навчання за денною формою навчання не мають права на пенсію в разі втрати годувальника, до яких відносяться виключно курсанти і слухачі військово-навчальних закладів та навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України і державної пожежної охорони.

Суд враховує, що відповідно до пункту 1.3 Положення про вищі військові навчальні заклади, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 27.05.2015 №240, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.06.2015 за №706/27151 (далі - Положення №240), визначено, що вищий військовий навчальний заклад (далі - ВВНЗ) - вищий навчальний заклад державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації військових фахівців для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність.

Відповідно до пунктів 1.4-1.5, 1.8 Положення №240 ВВНЗ створюються, реорганізовуються та ліквідуються рішенням Кабінету Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. До ВВНЗ належать: військові університети, військові академії, військові інститути, військові коледжі. ВВНЗ діє на підставі власного статуту, який затверджується наказом Міністерства оборони України.

Відповідно до довідки Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна №488 від 22.11.2017 курсант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Державній спеціальній службі транспорту Міністерства інфраструктури України і навчається на кафедрі військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені ак. В.Лазаряна з 28.07.2017 наказ НК №153 на денній формі навчання. Знаходиться на повному державному забезпечення та проживає у військовому гуртожитку (а.с.13).

Згідно з пунктом 1.1 Статуту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 20.01.2016 №85 (а.с. 26-81, далі - Статут) університет належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України.

Відповідно до пунктів 1.5, 1.6 Статуту університет є юридичною особою публічного права - державною установою, яка здійснює свою діяльність на засадах неприбутковості. Університет має самостійний баланс, бюджетні рахунки у територіальному органі Державної казначейської служби України та/або поточні та депозитні рахунки в установах державних банків, штампи, печатку зі своїм найменуванням, в тому числі печатку із зображенням Державного Герба України, а також може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і обов'язків, бути позивачем і відповідачем у суді. Університет - багатогалузевий вищий навчальний заклад, який дії згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності за певними ступенями вищої освіти, здійснює наукову, науково-технічну, інноваційну освітню діяльність, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань, та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Пунктом 5.2 Статуту визначено, що основними структурними підрозділами Університету є факультети, кафедри, бібліотека, інститути, центри, комплекси, відділи, коледжі, філії.

Згідно з п. 5.4 Статуту кафедра - це базовий структурний підрозділ Університету, що провадить освітню, методичну та наукову діяльність за певного спеціальністю (спеціалізацією) чи міжгалузевою групою спеціальностей, до складу якого входить не менше п'яти науково-педагогічних працівників, для яких кафедра є основним місцем роботи, і не менш як три з них мають науковий ступінь або вчене звання.

Пунктом 5.6.2 Статуту передбачено, що Університет має у своєму складі кафедру військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту, статус якої визначається законодавством та відповідним положенням.

Кафедра військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту здійснює: підготовку військових фахівців для проходження військової служби за контрактом в структурних підрозділах Державної спеціальної служби транспорту та органах військових сполучень Збройних Сил України; військову підготовку студентів за програмою підготовки офіцерів запасу; підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації різних рівнів особового складу державної спеціальної служби транспорту та органів військових сполучень Збройних Сил України; наукову та науково-технічну діяльність; військово-патріотичне виховання.

Відповідно до п. 8.7.1.2 Статуту особами, які навчаються в Університеті є, зокрема, курсант - особа, яка в установленому порядку зарахована до Університету і навчається на кафедрі військової підготовки з метою здобуття вищої освіти за певним ступенем та якій присвоєно військове звання рядового, сержантського і старшинського складу або спеціальне звання рядового, молодшого начальницького складу або таке звання вона мала під час вступу на навчання.

Спільним наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства оборони України від 12.05.2014 №577/309 затверджено Положення про кафедру військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна (а.с.82-103, далі - Положення №577/309).

Пунктами 3, 4 Положення №577/309 визначено, що кафедра розміщується на фондах університету з метою підготовки військових фахівців для проходження військової служби за контрактом в структурних підрозділах Держспецтрансслужби та органах військових сполучень ЗС України, а також військової підготовки студентів за програмою підготовки офіцерів запасу. З питань організаційної роботи підготовки студентів, адміністративно - господарської і освітньої діяльності, організації навчально-виховного процесу курсантів та студентів КВПс Держспецтрансслужби підпорядковується ректору університету.

З питань організаційної роботи підготовки курсантів, особливостей підготовки військових фахівців, організації проходження служби, проходження практик (стажувань) та забезпечення військовим озброєнням, майном і спеціальною технікою КВПс Держспецтрансслужби підпорядковується Голові Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.

Безпосереднє управління кафедрою здійснює начальник КВПс Держспецтрансслужби.

Кафедра створюється, реорганізується і ліквідовується рішенням Кабінету Міністрів України за поданням Міністерства інфраструктури України, погодженим з Міністерством освіти і науки України.

Кафедра військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби університету має свою печатку із зображенням Державного Герба України, назвою вищого навчального закладу та власною назвою.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України " Про Державну спеціальну службу транспорту" від 05.02.2004 №1449-IV Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням, що входить до системи Міністерства оборони України, призначеним для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що кафедра військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна не є самостійним військово-навчальним закладом, а є базовим структурним підрозділом Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна. За таких обставин, суд вважає, що курсанти кафедри військової підготовки вищого навчального закладу, який не відноситься до категорії військово-навчального закладу, навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України і державної пожежної охорони, мають право на отримання пенсії в разі втрати годувальника до 23-річного віку.

Відтак, суд погоджується з твердженням ОСОБА_1, що він має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника відповідно до ст. 30 Закону №2262-ХІІ протягом періоду його навчання на кафедрі військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені ак. В.Лазаряна до досягнення ним 23 років.

Матеріалами справи підтверджено, що пенсія в разі втрати годувальника позивачу була призначена і виплачувалась до ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення ним 18 років (ІНФОРМАЦІЯ_3), після чого виплату було припинено.

Згідно з ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії в разі втрати годувальника, починаючи з грудня 2017 року, на підставі заяви ОСОБА_1

Відтак, відновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача слід здійснити шляхом зобов'язання органу Пенсійного Фонду поновити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01 грудня 2017 року.

Суд присуджує судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ч.1 ст.139 КАС України (а.с. 2) на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, 7, м. Рівне, 33028; ) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01 грудня 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області продовжити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01 грудня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 квітня 2018 року.

Суддя Дорошенко Н.О.