Справа № 813/1095/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/1095/18
УХВАЛА

про відкриття загального позовного провадження в адміністративній справі

10 квітня 2018 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Качур Р.П. одержала позовну заяву Приватного підприємства фірма «ГРИН» (79034, м. Львів, вул. Навроцького, 1) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

у с т а н о в и л а:

Приватне підприємство фірма «Грин» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення комісії ДФС України № 18485/20838679 від 24.07.2017 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 144 від 26.06.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; зобов'язання ДФС України здійснити дії по реєстрації (зареєструвати ) податкової накладної № 144 від 26.06.2017 року на суму 44121,59 в Єдиному реєстрації податкових накладних.

Підставою позову зазначено те, що рішення Комісії ДФС України № 18485/20838679 від 24.07.2017 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 144 від 26.06.2017 року є безпідставним, не містить чіткої підстави для його прийняття, не відповідає критеріям правомірності та створює негативні наслідки для позивача. Враховуючи викладене, ПП «Грин» вважає таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 26.03.2018 року цю позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду (з доказами поважності пропуску строку звернення до суду); заяви, в якій вказати поштовий індекс підприємства позивача; адресу офіційної електронної адреси або адресу електронної пошти відповідача, або якщо такі невідомі - про зазначити про це; оригіналу документа про сплату судового збору в сумі 1762,00 грн.

05.04.2018 року за вх. № 9193 від позивача надійшла заява про виконання вимог ухвали суду від 26.03.2018 року, в якій зазначені відомості щодо позивача та повідомлено про неможливість надання таких щодо відповідача, примірники платіжних доручень № 1475 від 20.03.2018 року на суму 1762,00 грн. та № 1516 від 03.04.2018 року на таку ж суму, на яких оригінал печатки банківської установи.

Щодо клопотання про поновлення пропущених строків звернення до суду, суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3, 4 ст. 123 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом позов може бути подано до суду в межах шестимісячного строку та пропуск позивачем такого строку без поважних причин є підставою для залишення позову без розгляду.

Покликання позивача на приписи п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 Податкового кодексу України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов'язань, які становлять 1095 днів.

З урахуванням викладеного, приписи пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України є нормою, що регулює питання застосування строків звернення до адміністративного суду з позовами про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень або рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що редакція п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, яка знаходиться у Главі 4 «Визначення суми податкових та/або грошових зобов'язань платника податків, порядок їх сплати та оскарження рішень контролюючих органів» конкретизує строки давності, протягом яких платник податків має право оскаржити в суді рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання, шляхом безпосереднього посилання на статтю 102 цього ж Кодексу.

За таких обставин норма п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України не може використовуватися позивачем при обчисленні строків звернення до суду із зазначеним позовом.

Таким чином, оскільки, рішення відповідача складене 24.07.2017 року шестимісячний строк на звернення до суду щодо оскарження такого завершився у січні 2018 року.

Згідно з відміткою на позовній заяві, яка подана через канцелярію суду, така зареєстрована 21.03.2018 року.

Вказане свідчить, що позивач не звернувся до суду в передбачений законом строк.

Зі змісту долученої до матеріалів справи фотокартки неможливо встановити усі дані, оскільки вказана фотокартка охоплює лише частину граф, а не усі, у програмі «me doc».

Позивач у тексті позовної заяви ствердив, що 24.07.2017 року позивач намагався зареєструвати податкову накладну № 144 від 26.06.2017 року, в списку накладних, що реєструвалися, є запис про її реєстрацію. Згодом в телефонному режимі позивача, як він стверджує у позовній заяві, повідомили, що реєстрацію податкової накладної зупинено, про що на адресу товариства надійшла електронна квитанція № 2 від 25.07.2017 року, відповідно до якої повідомлено про прийняття комісією ДФС Рішення № 18485/20838679 від 24.07.2017 року про відмову в реєстрації податкової накладної. Зазначено, що оскаржуваного рішення позивачу ніхто не надав, куди позивач тільки не звертався. Разом з тим, доказів таких звернень не надано.

При цьому, суд вже звертав увагу позивачу на такий факт в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 26.03.2018 року.

З врахування викладеного, суд не має достатніх підстав для того, щоб стверджувати, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, оскільки ні причини, ні їх поважність, позивачем не наведені та не обґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Суд враховує практику Європейського Суду, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права та вважає, що для встановлення поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом розгляд цієї заяви належить продовжити в судовому засіданні та заслухати пояснення сторін щодо такої.

Згідно з правилами ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (предметна юрисдикція) та ст. 25-27 Кодексу адміністративного судочинства України (територіальна юрисдикція), справа підсудна Львівському окружному адміністративному суду.

Підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (на стадії відкриття провадження) не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність чи інші обставини не доцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (ч. 3 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального провадження суд враховує умови, передбачені ч. 3 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, в сукупності.

Отже, з врахуванням необхідності розгляду заяви про поновлення пропущених строків, значення справи для позивача, обсяг та характер поданих доказів, суд вважає можливим прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивачем в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, зазначено Сихівське відділення Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Суд вважає за доцільне залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Сихівське відділення Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КАС учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено клопотання про витребування доказів, а саме: рішення Комісії ДФС № 18485/20838679 від 24.07.2017 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 144 від 26.06.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою перевірки обставин, що входять в предмет доказування у цьому спорі, враховуючи заявлене позивачем в позовній заяві прохання про витребування доказів, суддя вважає, що слід витребувати письмові докази.

Керуючись ст.ст. 8, 12, 19, 49, 80, 122, 123, 154, 160-161, 171, 248, 257, пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суддя, -

у х в а л и л а:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі.

2. Залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Сихівське відділення Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35).

3. Призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Призначити підготовче засідання на 26 квітня 2018 року о 13:30 год., в приміщенні Львівського окружного адміністративного суду (м. Львів, вул. Чоловського, 2, 1 поверх, зал засідань № 9).

5. Заяву про поновлення пропущених строків розглянути у підготовчому судовому засіданні. Сторонам надати усі докази в обґрунтування чи спростування вказаної заяви.

6. Підготовче засідання проводитиметься судом у складі судді Качур Р.П. одноособово.

7. Відповідачу надати суду:

- належним чином засвідчену копію рішення Комісії ДФС № 18485/20838679 від 24.07.2017 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 144 від 26.06.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- відзив на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Вимоги до змісту та форми відзиву на позовну заяву передбачено у ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, до такого в т.ч. додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

8. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення, у п'ятиденний строк з дня отримання відзиву чи заперечення, з врахуванням приписів ст. 163-164 Кодексу адміністративного судочинства України.

9. Запропонувати третій особі подати до суду у п'ятнадцятиденний строк з моменту отримання позовної заяви з додатками пояснення щодо такого позову, з врахуванням вимог, передбачених ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

10. Заяви по суті справи (відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення) повинні бути подані (завчасно надіслані) до канцелярії Львівського окружного адміністративного суду (79018,м. Львів, вул. Чоловського, 2) у встановлені у цій ухвалі строки, з наданням доказів надіслання таких іншим учасникам справи.

11. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу (ч.ч. 3, 4 ст. 79 КАС України).

12. Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб - порталі судової влади України за адресою http://adm.lv.court.gov.ua/sud1370/, в розділі «Стан розгляду справи».

13. Копію ухвали надіслати учасникам справи. Відповідачу та третій особі надіслати примірники позовної заяви та додані до них документи, а також копію заяви про поновлення пропущених строків.

14. Ухвала суду набирає законної сили законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена, крім з підстав порушення правил підсудності. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

В частині порушення правил підсудності така може бути оскаржена у п'ятнадцятиденний строк з дати її ухвалення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Качур Р.П.