Справа № 825/814/18
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року Чернігів Справа № 825/814/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Шевченко А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Роєнка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, поновлення на посаді, стягнення витрат та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок про необхідність переміщення поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рівнозначні посади в порядку статті 65 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) Закону України «Про Національну поліцію» від 29.12.2017, виданого Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, в частині призначення позивача на посаду інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 338 о/с від 29.12.2017 в частині звільнення позивача та призначення на посаду інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області;

- поновити позивача з 30.12.2017 на посаді інспектора взводу № 2 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати, понесені в результаті незаконного переведення та оренди кімнати у гуртожитку у смт. Варва Чернігівської області в розмірі 880,00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, заподіяну незаконним переведенням, в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно без його згоди, за відсутності досвіду роботи з неповнолітніми, переведено з посади інспектора взводу № 2 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на посаду інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Варвинського відділення Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки позивача переміщено на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в межах чинного законодавства. Зазначає, що позивачем не подавалися звіти або рапорти про виплату йому компенсації за додаткові витрати на житло у зв'язку з проходженням служби у Варвинському відділенні Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області. Також вказує, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, не наведено мотивів обґрунтування її розміру та підстав, які призвели до заподіяння душевних страждань у зв'язку з незаконними діями відповідача.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем зроблено хибний висновок щодо рівнозначності посад інспектора взводу № 2 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, оскільки рівнозначність посад визначається сукупністю критеріїв, а саме: звання за посадою, коло функціональних обов'язків, розмір посадового окладу та ступінь підпорядкованості. Стверджує, що відповідно до функціональних обов'язків інспектор з ювенальної превенції відповідно до фаху професійної діяльності повинен мати вищу педагогічну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр або спеціаліст.

Відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що при переведенні позивача на посаду інспектора з ювенальної превенції положення Закону України «Про державну службу» не застосовуються, оскільки дія вказаного Закону не розповсюджується на працівників правоохоронних органів, які мають спеціальні звання.

Вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

17.03.2017 позивача призначено на посаду інспектора взводу № 2 роти патрульної служби поліції особового призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, що підтверджується копією наказу начальника Головного управління по особовому складу № 68 о/с (а.с. 87).

Наказом начальника Головного управління по особовому складу від 29.12.2017 № 338 о/с, на підставі висновку про необхідність переміщення поліцейських ГУНП в Чернігівській області на рівнозначні посади в порядку статті 65 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) Закону України «Про національну поліцію», позивача призначено інспектором з ювенальної превенції Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, установивши йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 посадовий оклад у розмірі 2400,00 грн., звільнивши його з посади інспектора взводу № 2 роти патрульної служби поліції особового призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (а.с. 81, 88).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 59 Закону передбачено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

В свою чергу порядок та умови переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції врегульовано статтею 65 Закону, частиною першою якою визначено, зокрема, що переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами; за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону.

Умови визнання посади поліцейських нерівнозначною визначені частиною другою статті 65 Закону, а саме посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

З аналізу викладених норм слідує, що переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби можливе за умови, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується.

У відповідності до вимог частини другої статті 80 Закону граничні спеціальні звання молодшого, середнього складу поліції за штатними посадами встановлюються керівником поліції.

Як вбачається з довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 14.03.2018 № 734/124/20/01-2018 відповідно до наказу НПУ № 142-2015 «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» граничні звання за посадами інспектор роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області та інспектор з ювенальної превенції Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області рівнозначні - старший лейтенант поліції (а.с. 90).

Тобто, на день прийняття оскарженого наказу позивач обіймав посаду інспектора взводу № 2 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, граничне спеціальне звання за якою - «старший лейтенант поліції», аналогічне граничному спеціальному званню за посадою інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, на яку позивача переміщено - «старший лейтенант поліції», відповідно до обумовленого Переліку. Наведене дає підстави для висновку, що позивача було переміщено на рівнозначну посаду.

Окрім цього, рівнозначність посад підтверджується також схемою посадових окладів поліцейських управлінь, відділів (відділень) поліції, наведеною в постанові Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», згідно з якою посадовий оклад оперуповноваженого, слідчого, інспектора, дільничного офіцера поліції, інженера, психолога становить 2400,00 грн., оклад за спеціальне звання «старший лейтенант поліції» становить 1600,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що переміщення позивача на підставі оскарженого наказу від 29.12.2017 № 338 о/с на посаду інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області відбулося в межах рівнозначних посад, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, зі збереженням посадового окладу та окладу за спеціальним званням.

Оцінюючи доводи представника позивача щодо відсутності згоди позивача на його переміщення на посаду інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області суд зазначає таке.

Відповідно до частини восьмої статті 65 Закону переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Отже, оскаржуваний висновок від 29.12.2017 винесений заступником начальника ГУНП в Чернігівський області, який відповідно до наведених вище норм уповноважений ініціювати питання переміщення по службі підпорядкованих поліцейських у зв'язку із службовою необхідністю, при прийнятті якого не потребується одержання згоди поліцейського.

Щодо наполягання представника позивача на застосуванні до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України суд зазначає наступне.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. В той же час, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України «Про Національну поліцію».

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а загальне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що положення Кодексу законів про працю України в частині визначення порядку та умов роботи не стосуються спеціального врегулювання умов та порядку проходження служби поліцейськими.

Крім того, на спірні правовідносини не може бути поширена сфера дії Закону України «Про державну службу», оскільки згідно пункту 17 частини третьої статті 3 даного Закону дія його не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання.

Суд відхиляє посилання представника позивача на відсутність у позивача педагогічної освіти, відсутності досвіду роботи з неповнолітніми для виконання обов'язків на посаді, на яку перевели позивача, з тих мотивів, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень (стаття 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивач був переміщений на рівнозначну посаду відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, з дотриманням процедури, установленої спеціальним законодавством. При винесенні оскарженого наказу та висновку суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Позовні вимоги про поновлення на службі, стягнення додаткових витрат, пов'язаних з орендою житла, також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від попередніх.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не доведено, що існує причинно-наслідковий зв'язок між моральними стражданнями та діями відповідача, не доведено, що саме дії відповідача призвели до заподіяння йому моральних страждань, а тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. задоволенню не підлягає.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити повністю.

У зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 14000, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (проспект Перемоги, буд. 74, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, поновлення на посаді, стягнення витрат та моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2018 року.

Суддя В.О. Непочатих