Справа № 336/6611/17
Суддя: Марко Я. Р.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/6611/17
Провадження № 2-а/336/63/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулась до суду з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,в якому просить суд визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в перерахунку їй пенсії з урахуванням положень частини 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати їй пенсію за віком у розмірі обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого частиною 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 10 %, починаючи з 01.05.2017 року, з дати призначення пенсії за віком, а також стягнути з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на її користь судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 15.12.2008 року вона перебувала на обліку в Шевченківському об'єднаному управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжята отримувала пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжувала працювати та з її заробітної плати сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Досягнувши пенсійного віку передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», 17.01.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського об'єднаного управління ПФУ м. Запоріжжя з заявою встановленої форми про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Бланк відповідної заяви їй було надано працівником Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

З 17.01.2017 року позивачу було призначено пенсію за віком, яку розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

З метою усунути протиправні дії відповідача щодо невірного обчислення та виплати їй пенсії, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2017 року по справі № 336/580/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити позивачу перерахунок та призначити пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 3 календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки) та виплатити позивачеві недоотриману суму пенсії у вигляді різниці між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 17.01.2017 року.

01.11.2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок їй пенсії за віком з урахуванням положень частини 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію.

Листом Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 13.11.2017 року № 500/Г-1 повідомлено позивача про те, що остання не має права на підвищення пенсії, яке передбачене статтею 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки до призначення пенсії за віком їй виплачувалася пенсія за вислугу років.

Позивач вважає, що вказаними діями відповідач порушив його законні права та інтереси, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, визначеними Кодексом адміністративного судочинства України, а тому є протиправними.

Щодо строку з якого має бути перерахована пенсія, позивач зазначає, що суд має врахувати дату її звернення за перерахунком пенсії - 01.11.2017 року, та задовольнити позовні вимоги саме з 01.05.2017 року, оскільки вона звернулась до суду в межах строку подачі адміністративного позову.

В судове засідання позивач не з'явилась. В матеріалах справи міститься її заява за змістом якої остання просить суд розглядати справу без її участі та задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача також в судове засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву за змістом якого просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у період з 15.12.2008 року по 17.01.2017 року позивач отримувала пенсію за вислугу років, відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років, а позивачу 60 років виповниться 17.11.2018 року, відтак, оскільки остання не досягла пенсійного віку передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона не має права на підвищення розміру пенсії відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, зазначено, що позивачем були пропущені процесуальні строки на оскарження дій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

У відповідності до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої та третьої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Судом встановлено, що позивачу була призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

17.01.2017 року позивач звернулась до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак в призначенні пенсії їй було відмовлено з посиланням на те, що при переході на пенсію за віком її розмір буде обчислено із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за 2007 рік.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій задоволено частково та зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17 січня 2017 року у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки та виплатити різницю між фактично отриманою з 17 січня 2017 року та призначеною на виконання постанови суду пенсією.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2017 року вищезазначену постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя залишено без змін.

У зв'язку із переходом на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та поданої заяви, до розрахунку пенсії позивача взято показник середньої заробітної плати за 2007 рік.

Проте, на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років, вона не мала права на жодний інший вид пенсійного забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що при призначенні пенсії позивачу за вислугу років, показник середньої заробітної плати по галузях економіки не застосовувався, що підтверджено постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2017 року по справі № 336/580/17.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» проводиться вперше, що вже встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2017 року.

01.11.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок розміру пенсії із підвищенням за більш пізній вихід на пенсію відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 17.01.2017 року.

Листом від 13.11.2017 року за № 500/Г-1 відповідач відмовив позивачу в задоволенні її заяви.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Відповідно до положень частини 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Відповідно до положень частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

Як встановлено судом, спір між сторонами виник з приводу нарахування позивачу підвищення до пенсії за віком за більш пізній вихід відповідно до статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, позивач посилається на необхідність застосування частини 1 статті 29 вищезазначеного Закону.

Однак, суд вважає безпідставним посилання позивача на застосування саме частини 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» оскільки вказана норма застосовується виключно до осіб, які набули право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, а саме 60 років, виявили бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Разом з тим, жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, в розмірі та порядку, визначеному частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач народилась 17.11.1958 року, право на пенсію за віком вона набула по досягненню 57 років 6 місяців (з 17.05.2016 року), як це визначено абз. 20 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсія за віком була призначена позивачу з 17.01.2017 року, тобто фактично по досягненню 58 років 2 місяців, що свідчить про більш пізній вихід на пенсію за віком і наявність підстав для підвищення розміру пенсії на 2,5 відсотки за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення нею 60-річного віку, як це визначено частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статей 5, 9 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, здійснюючи правосуддя за принципом законності та верховенства права, виходячи із суті спірних правовідносин та з метою повного захисту права позивача на пенсійне забезпечення, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, як вони викладені позивачем в позовній заяві, та вирішити спір щодо права позивача на підвищення розміру її пенсії за віком із застосуванням частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не частини 1 статті 29 зазначеного Закону, як вказує позивач в позовній заяві.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, як вже зазначалось, позивач народилась 17.11.1958 року, право на пенсію за віком вона набула по досягненню 57 років 6 місяців (з 17.05.2016 року). Пенсія за віком була призначена позивачу з 17.01.2017 року, тобто пізніше встановленого віку. У зв'язку з цим при призначенні позивачу в січні 2017 року пенсії за віком відповідач зобов'язаний був визначити розмір пенсії з урахуванням вимог частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме з підвищенням пенсії на 2,5 відсотки за кожен місяць більш пізнього виходу на пенсію.

Отже, суд вважає, що відповідач, не здійснивши при призначенні пенсії за віком нарахування позивачу підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також відмовивши в здійсненні такого нарахування після її звернення із заявою від 01.11.2017 року діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені вказаним Законом, чим порушив вимоги статті 19 Конституції України, відтак, вказані його дії слід визнати протиправними.

Позивач просить зобов'язати відповідача перерахувати пенсію, починаючи з 01.05.2017 року.

Згідно з частиною 2 статті 122 та частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач в адміністративному позові не ставить питання про поновлення строку на звернення до суду, зазначивши, що поновлення пенсії повинно відбуватися з 01.05.2017 року.

Проте, позивач до суду з даним позовом звернувся лише у листопаді 2017 року і згідно тексту позову та доданих до нього документів, суд не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом, а тому вимоги заявлені з 01.05.2017 року по 15.05.2017 року підлягають залишенню без розгляду.

Оскільки позивач, як вбачається з поштового штампу на конверті, звернувся до суду 16.11.2017 року, то вимоги позивача підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку з дня звернення позивача до суду, тобто з 16.05.2017 року.

Зважаючи на те, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, які були частково задоволені судом, а також враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

На підставі наведеного, керуючись статтями 26, 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтями 2, 5-9, 73-77, 90, 139, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) з урахуванням положень статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) пенсію за віком у розмірі обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 16.05.2017 року.

Позовні вимогипро зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) пенсію за віком у розмірі обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, за період з 01.05.2017 року по 15.05.2017 року - залишити без розгляду.

Стягнути з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1), судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності КАС України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Я.Р.Марко