Справа № 825/1010/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/1010/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

15.02.2018 ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3М.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, відповідач) та просить:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 26.12.2017 № К-29723/0-14033/6-17 ''Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою'';

- зобов'язати відповідача повторно розглянути його заяву про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,70 га для обслуговування нежитлового приміщення та території Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,70 га для обслуговування нежитлового приміщення на території Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Зазначив, що відповідач в порушення вимог Конституції України та Земельного кодексу України протиправно відмовив йому в наданні вищевказаного дозволу з підстав включення даної земельної ділянки до державного акту на право колективної власності колишнього КСП «Дружба». Оскільки відповідного рішення щодо долі не розпайованої частини землі не прийнято, то право власності на землю залишається у юридичної особи до моменту її припинення. В свою чергу, до Єдиного державного реєстру внесено запис про припинення юридичної особи ПОП "Дружба" (правонаступник КСП "Дружба") тому вважає, що припинено і право колективної власності на земельну ділянку згідно Державного акту на право колективної власності, виданого КСП "Дружба".

Ухвалою суду від 19.02.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.04.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі та зазначив, що оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, що знаходиться на земельній ділянці дозвіл на розроблення проекту землеустрою якої він хоче отримати, то у відповідності до статті 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю або споруду до нього перейшло і право власності на земельну ділянку.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав відзив та зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області діяло виключно в межах чинного законодавства і не здійснювало жодних порушень інтересів позивача. Пояснив, що рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається щодо земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, а спірна земельна ділянка знаходиться у колективній власності, а саме: колишнього КСП «Дружба». Зважаючи на вищевикладене, та оскільки на сьогодні законодавством не врегульовано питання щодо повноважень органів виконавчої влади щодо розпорядження землями колективної власності, надання земельних ділянок із земель колективної власності не входить до компетенції ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, враховуючи таке.

Судом встановлено, відповідно до нотаріально посвідчених договорів дарування від 02.11.2017 та 17.11.2017 ОСОБА_3 безоплатно частками передано у власність нежитлове приміщення, телятник, що знаходиться за адресою: с. Рябці, вул. Центральна (колишня вулиця Радянська), 45, Чернігівський район Чернігівська область (а.с. 14-15, 17-18). Вказане нежитлове приміщення знаходиться на території Хмільницької сільської ради Чернігівського району. Інформація про право власності позивача на вказане приміщення внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16, 19).

24.11.2017 ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,70 га для обслуговування вказаного нежитлового приміщення на території Хмільницької сілської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 21).

Листом від 26.12.2017 за № К-29723/0-14033/6-17 відповідач повідомив, що відповідно до інформації, наданої Міжрайонним управлінням у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, та графічного матеріалу з бажаним місцем розташування земельної ділянки, прикладеного ОСОБА_3 до заяви, земельна ділянка включена до державного акту на право колективної власності колишнього КСП «Дружба» серії ЧН № 000151 від 23.08.1995, який на сьогоднішній день не скасований, право власності не припинено. Оскільки на сьогодні законодавством не врегульовано питання щодо повноважень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування в частині розпорядження землями колективної власності, надання земельних ділянок із земель колективної власності не входить до компетенції ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с. 22).

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом

Частиною 2 статті 19 Конституції України та статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовано Земельним кодексом України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини другої статті 93 Земельного кодексу України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно із частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Стаття 80 Земельного кодексу України встановлює субєктивний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є субєктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є субєктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є субєктом права власності на землі державної власності.

В свою чергу, статтею 122 Земельного кодексу України визначено розподіл повноважень щодо надання у власність або у користування земельних ділянок державної та комунальної власності.

Згідно з частиною другою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З вищенаведеного вбачається, що чинне законодавство України чітко визначає орган, який розпоряджається землями сільськогосподарського призначення державної власності та обсяг його повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, яку хоче отримати в оренду ОСОБА_3, перебуває у колективній власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю Серії І-ЧН № 000151 від 23.08.1995 та схемою розміщення земельної ділянки на території Хмільницької сільської ради (а.с. 36-37, 58).

Також встановлено, що земельна ділянка, яка зазначена на картографічному матеріалі, копія якого знаходиться в матеріалах справи, та на яку претендує позивач, належить до земель колективної власності, які не були розпайованими та не були повернуті до земель державної чи комунальної власності, і право власності на них підтверджено вищезазначеним Державним актом на право колективної власності на землю.

Згідно із частиною 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Виходячи з положень Закону, набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно виникає з моменту їх державної реєстрації шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В матеріалах справи відсутні докази щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права колективної власності КСП «Дружба» на оскаржувану земельну ділянку. Державний акт КСП «Дружба» на право колективної власності на землю Серії І-ЧН № 000151 від 23.08.1995 не скасований та є чинним.

Тобто, земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, продовжує перебувати у колективній власності.

Суд звертає увагу, що Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами правовий статус не розпайованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення колективної власності колишніх КСП на даний час не визначено. Земельним кодексом України передбачено, що рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно щодо земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності.

Відповідно до Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720 землі сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя) паюванню не підлягали.

Частиною першою статті 30 Земельного кодексу України передбачено, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

Згідно із статтею 7 Закону України від 14.02.1992 № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Відповідно до частини 2 статті 8 вищевказаного Закону право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Разом з тим, статтею 5 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 18.12.1990 № 561-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2002 на підставі Кодексу № 2768-ІІІ від 25.10.2001) передбачалося, що землі загального користування (внутрігосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші грунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди тощо) колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів та акціонерних товариств, що ліквідуються або збанкрутілі, передаються у відання відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VІ (далі - Закон) встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

У державній власності залишаються усі землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Згідно із частиною 2 статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З набранням чинності Закону України від 06.09.2012 № 5245-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, для всіх потреб, відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу наділені центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі відсутності рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про припинення права колективної власності на земельні ділянки (несільськогосподарські угіддя) реформованих колективних сільськогосподарських підприємств, при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення під господарськими будівлями та дворами, необхідно керуватися статтею 30 Земельного кодексу України, а право колективної власності, яке не припинено у встановленому законом порядку, вважається дійсним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності у відповідача законних підстав для надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування нежитлового приміщення на території Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на те, що оскільки ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення, то у відповідності до статті 120 Земельного кодексу України до нього перейшло і право власності на вищевказану земельну ділянку, оскільки положення даної статті можуть застосовуватись виключно у випадку, коли земельна ділянка перебувала у власності, користуванні іншої особи, в даному випадку дарувальника.

Однак як вбачається з наявних в матеріалах справи договорів дарування від 02.11.2017 та 17.11.2017, безоплатно передане у власність ОСОБА_3 нежитлове приміщення (телятник) розташоване на неприватизованій земельній ділянці; рішення про приватизацію та передачу в оренду земельної ділянки Хмільницькою сільською радою Чернігівського району Чернігівської області не приймалось (пункт 4 Договорів).

В свою чергу, як було встановлено судом вище, вказана вище земельна ділянка перебуває у колективній власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», право власності якого не припинено.

Частиною пятою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, відмовляючи ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,70 га для обслуговування нежитлового приміщення на території Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 квітня 2018 року.

Суддя С.В. Бородавкіна