Справа № 804/1509/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року Справа № 804/1509/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФИМ" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови, -
27.02.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФИМ» звернулося з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС України та просить:
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, заявила клопотання про подальший розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та компанією INATEX Sp. z o.o. (м. Бяла, Польща) (далі - продавець) укладено контракт №100217 від 15 лютого 2017 року (далі контракт №100217), згідно якого продавець постачає позивачу сировину - «нитки поліефірні, текстуровані, dtex167/48f, нефарбовані» (далі нитки, товар), виробництва ВАТ «СветлогорскХимволокно», Білорусь, яка використовується позивачем для власного виробництва продукції.
Відповідно до укладеного контракту №100217 продавець взяв на себе зобов'язання продати, а позивач прийняти та оплатити товар у відповідності з умовами зазначеними в контракті. У контракті №100217 та додатках №1,2,3 до нього зазначена назва товару, його кількість, умови поставки та оплати.
На підставі зазначеного контракту №100217 та додатку №2 до нього, позивач отримав товар, в розмірі 17 662,80 кг на суму 25 611,07 євро по ціні 1,45 євро/кг на умовах поставки FСА 95-001 Віаlа k/Zgіеrzа.
Для здійснення митного оформлення товару 02.06.2017 року позивачем по електронній системі було подано митну декларацію UA110080/2017/006338. Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.
З декларацією позивачем було надано документи визначені ч. 2 ст. 53 МК України, які обґрунтовують заявлену позивачем митну вартість, визначену ним за основним (першим) методом, а саме:
- контракт №100217 від 15.02.2017 року;
- доповнення № 8 від 25.10.2017 року;
- комерційна пропозиція від 20.10.2017р.;
- рахунок 19/17/SC від 27.10.2017року;
- СМR №070510 від 27.10.2017 року;
- сертифікати якості товару;
- сертифікат походження товару № РL/МF/АК 0824068 від 27.10.2017 року;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №50 від 30.10.2017 року;
- договір про перевезення 290517 від 29.05.2017 року;
- інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного та радіологічного контролів;
- копію декларації країни відправлення № 17PL362010NS17DEAO від 27.10.2017 року.
При перевірці правильності визначення митної вартості товару, від митниці надійшло повідомлення, в якому зазначено, що документи, які надані для оформлення товару містять розбіжності у назвах пунктів відправлення, щодо оплати товару та не врахування всіх складових митної вартості товару.
У рамках проведення консультацій та з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості партії товару, що оцінюється, декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, як то передбачено ч. 3, 6 ст.53 МКУ:
- договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Позивач надав до митниці наступні додаткові документи, зокрема МД ІМ 40 ААUA125010.2017.008444.001 від 06.10.2017 року, відповідно до якої ТОВ «Келтік» м. Київ, по контракту з компанією «INATEX» (Польща) провело розмитнення нитки за ціною 1,42 Євро/кг на умовах FСА Biala.
Однак, відповідач відмовився врахувати наведену в листах позивача інформацію для підтвердження заявленої позивачем митної вартості нитки.
У звязку з незгодою з прийнятим рішенням, за заявою позивача випущено товар у вільний обіг під гарантійні зобовязання та надано до митного органу декларацію UA110080/2017/006373 від 01.11.2017 року, в якій розрахунок митної вартості оформлено згідно ч. 7 ст.55 МК України.
10.11.2017 року позивач отримав наступну партію нитки за митною декларацією UA110080/2017/006760 від 20.11.2017 року згідно контракту №100217 та Додатку №9 від 06.11.2017 р. в розмірі 17 417,5 кг на суму 25 255,38 євро по ціні 1,45 євро/кг на умовах поставки FСА 95-001 FСА Biala.
Для митного оформлення були надані документі визначені ч. 2 ст. 53 МК України, які обґрунтовують заявлену позивачем митну вартість, значену ним за основним (першим) методом, а саме:
- контракт №100217 від 15.02.2017 року;
- доповнення № 9 від 06.11.2017 року;
- комерційна пропозиція від 03.11.2017 року;
- рахунок 20/17/SC від 07.11.2017року;
- СМR №070651 від 07.11.2017 року;
- сертифікати якості товару;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №52 від 09.11.2017 року;
- договір про перевезення 290517 від 29.05.2017 року;
- інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного та радіологічного контролів;
- копію декларації країни відправлення №17PL362010NS189EW від 07.11.2017 року;
Проте, позивач отримав повідомлення від митниці про виявлені розбіжності у назвах пунктів відправлення, щодо оплати товару та не врахування всіх складових митної вартості товару, що, на думку посадових осіб органу відповідача, надавало їм підстави сумнівів щодо повноти включення до розрахунку митної вартості товару суми транспортних витрат позивача.
У звязку з незгодою з прийнятим рішенням, за заявою позивача випущено товар у вільний обіг під гарантійні зобовязання та надано до митного органу декларацію UA110080/2017/006789 від 21.11.2017 року, в якій розрахунок митної вартості оформлено згідно ч. 7 ст.55 МК України.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 року.
Відповідно до ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (ст. 257 МК України).
Відповідно до положень ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами 4, 5 ст. 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на повязаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця.
Згідно ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 МК України).
Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу частини 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1, 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з частинами 4, 5 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобовязаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Аналіз положень ч.3 ст.53, ч.1, 2 та 5 ст.54, ст.58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобовязаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 53 МК України право митного органу на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно частини другої статті 53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв'язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Тому, неподання або подання декларантом додатково запитаних документів не в повному обсязі, не створює наразі для позивача негативних наслідків, оскільки разом із деклараціями митної вартості були подані всі, передбачені ч.2 ст. 53 МК України документи, які давали змогу Дніпропетровській митниці достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів.
З матеріалів справи вбачається, що декларантом (позивачем) для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару № UA110080/2017/006361 від 01.11.2017 року та №UA110080/2017/006760 від 20.11.2017 року були надані документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України.
Проте, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, Дніпропетровською митницею встановлено, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності.
Зокрема, щодо рішення про коригування митної вартості товарів №UA110080/2017/100022/1 від 01.11.2017 року, виявлена розбіжність в назвах пунктів відправлення та умовах поставки: у доповнені №8 від 25.10.2017 до контракту №100217 від 15.02.2017 року (зазначено FСА 95-001 Віаlа k/Zgіеrzа); рахунку № 19/17/SС від 27.10.2017 року та накладній №070510 від 27.10.2017 року (зазначено FСА Віаlа (РL).
Щодо рішення про коригування митної вартості товарів №UA110080/2017/100023/1 від 20.11.2017 року, у доповнені №9 від 06.11.2017 до контракту №100217 від 15.02.2017 року (зазначено FСА 95-001 Віаlа k/Zgіеrzа); рахунку №20/17/SС від 07.11.2017 року та накладній №070651 від 07.11.2017 року (зазначено FСА Віаlа (РL).
Так, у своїх поясненнях позивач вказав, що документи, подані для оформлення разом з митними деклараціями містять ідентичну інформацію про пункт відправлення, а саме: код (індекс) - 95-001, а далі адресу пункту відправлення (95-001, Віаlа k. Zgierza, ul. WolaRogozinska, 5), а отже, відповідач мав можливість встановити повну адресу пункту відправлення за допомогою інформації, що міститься в інших документах, поданих до митного контролю.
В Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року №2 «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України», в редакції від 13 березня 2012 року зазначено: «помилково відсутня інформація у документі не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у ньому міститься».
Зауваження митного органу щодо порушення процедури оплати товару є безпідставними. Дотримання покупцем строків оплати товару не впливає на ціну товару.
Листом № 307 від 26.12.2017 р. підприємство повідомило відповідача про те, що страхування товару не здійснювалося. В разі, якщо митний орган вважає, що виплати на страхування проводились, то обовязок доказування понесення декларантом таких витрат покладається на контролюючий орган.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам частини другої статті 58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.
Таким чином, суд приходить до висновку про неповноту зроблених митницею висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною контракту.
Крім того, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2012 року (реєстраційний №26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).
Згідно ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування, що встановлено частинами першою, другою статті 55 МК України.
У оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів №UA110080/2017/100022/1 від 01.11.2017 року та №UA110080/2017/100023/1 від 20.11.2017 року зазначено, що митну вартість визначено за другорядним методом (метод-2-а) за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до наявної у відповідача інформації щодо вартості оцінюваного товару, раніше ввезенного, згідно МД №UA110080/2017/006338 від 30.10.2017 року та №UA110080/2017/006564 від 20.11.2017 року.
Частина 2 ст. 58 МК України встановлює, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.
Згідно ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Проте, за загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 3524,00 грн. підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФИМ" з Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФИМ" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.
Рішення суду набуває законної сили у відповідності до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 295Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1