Справа № 820/5941/17
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 р. № 820/5941/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 820/5941/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 1641 від 02.11.2017 про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь нього судові витрати на оплату правової допомоги за складання процесуальних документів в сумі 3000,00 грн;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підстав для винесення суворої догани у відповідача не було, оскільки поважність пропуску служби 02.08.2017 підтверджується медичною довідкою Сонячненської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 12 від 02.08.2017. Також, ОСОБА_1 вказав на те, що фактично у нього ще залишався вихідний день за роботу у вихідні чи святкові дні, а тому, наказ Департаменту патрульної поліції № 1641 від 02.11.2017 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просивпозов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував, надавши відзив на адміністративний позов, та зазначив, що при винесенні оскаржуваного наказу Департамент патрульної поліції діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки службового розслідування зафіксовані належним чином, а отже, і наказ № 1641 від 02.11.2017 є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

02 листопада 2017 року начальником Департаменту патрульної поліції винесено наказ № 1641 від 02.11.2017 про оголошення інспектору роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_1 суворої догани.

Підставою для винесення вказаного наказу стали висновки службового розслідування за фактом відсутності інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_1 на службі 02.08.2017, що проводилось на підставі наказу Департаменту патрульної поліції № 3998 від 22.08.2017 "Про призначення та проведення службового розслідування".

З висновків службового розслідування вбачається наступне.

03.08.2017 до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції надійшов рапорт командира роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про те, що інспектор роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_1 02.08.2017 не заступив на службу, про причини своєї відсутності повідомив, що знаходився з родиною за межами Харкова, однак 03.08.2017 жодних документів підтверджуючих його непрацездатність не надав.

З пояснень позивача від 20.10.2017 вбачається наступне.

Свою відсутність на службі 02.08.2017 ОСОБА_1 пояснює тим, що 14.07.2017 в кінці зміни він власноручно написав рапорт про надання йому вихідного дня 02.08.2017 за сімейними обставинами, який передав командирові роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції капітану поліції ОСОБА_3 та в усному порядку пояснив, що вихідний день він бажає отримати в порядку компенсації за виконання службових обовязків у вихідні дні в червні 2017 року. На що, ОСОБА_3, прийняв рапорт до відома та пояснив, що розгляне пізніше, підрахувавши кількість вже використаних додаткових днів та зіставивши їх з кількістю залучень ОСОБА_1 до служби у вихідні дні. Також, позивач зазначив, що з 16.07.2017 по 30.07.2017 він знаходився у плановій щорічній відспустці. 31.07.2017 ОСОБА_1 зателефонував ОСОБА_3, щоб дізнатись чи погоджено його рапорт від 14.07.2017, на що останній відповів, що особисто підписав рапорт та передав його на погнодження командиру батальйону, проте, у телефонній розмові 01.08.2017 ОСОБА_3 повідомив позивача, що командир батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції капітан поліції ОСОБА_4 не підписав вказаний рапорт у звязку з тим, що позивач вже використав своє право на додаткові вихідні дні. В подальшому, позивач особисто зателефонував заступнику командира батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції капітану поліції ОСОБА_5 для вирішення зазначеного питання. В свою чергу, ОСОБА_5 повідомив, що не заперечує проти погодження рапорту ОСОБА_1, але, це не належить до його компетенції та ці питання треба погоджувати виключно з командиром батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції капітан поліції ОСОБА_4 01.08.2017 ОСОБА_1 декілька разів телефонував ОСОБА_4, проте відповіді на дзвінок не було, тому позивач написав смс-повідомлення з проханням підписати рапорт та отримав відповідь від ОСОБА_3, який зазначив про відсутність у ОСОБА_1 додаткових вихідних днів за рахунок залучення його до служби у вільні від служби дні. В подальшому, позивач направив ОСОБА_4 детальну інформацію про дати його залучення на службу у вихідні дні: 16.04.2017, 23.04.2017, 30.04.2017, 09.05.2017, 09.06.2017 та зазначив, що він використав лише чотири дні 18.05.2017, 31.05.2017, 01.07.2017, 02.07.2017. Позивач у своїх поясненнях зазначив, що на інформацію про вибір вихідних днів він надіслав ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з проханням підписати рапорт про надання 02.08.2017 вихідного дня з впевненістю в його задоволенні, оскільки жодних питань з його приводу до ОСОБА_1 від керівництва не надходило протягом 01.08.2017 та 02.08.2017.

Також, ОСОБА_1 у вказаних поясненнях зазначив, що поважною причиною його відсутності 02.08.2017 в м. Харкові стало наявність на утриманні одинадцятимісячної доньки, яка разом з дружиною перебували в Охтирському районі Сумської області та наприкінці відпустки, 31.07.2017, у його доньки різко погіршилось сапопочуття , у звязку з чим, було викликано декілька разів лікаря, а саме: 01.08.2017 та 02.08.2017, внаслідок чого була відсутня можливість повернутися до м. Харкова та вийти на службу. Позивач вказав, що під час ознайомлення з матеріалами справи у відділі моніторингу дізнався, від ОСОБА_3 про використання додаткового вихідного дня 11.05.2017. Проте, ОСОБА_1 із цим не погоджується, оскільки невихід на роботу 11.05.2017 зумовлений не допуском до роботи через підвищену температуру тіла та погане самопочуття, про що зазначив в рапорті з відміткою лікаря та він вважає, що невихід 11.05.2017 на службу, не є компенсацією за роботу у вихідні дні, оскільки саме під час несення служби, 09.05.2017, стан здоровя позивача погіршився, внаслідок чого, 11.05.2017 поскаржився на погане самопочуття.

Суд зазначає, що в матеріалах службового розслідування також містяться пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Так, у поясненнях від 06.10.2017 командир роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 зазначив, що його підлеглий ОСОБА_1, 02.08.2017 не зявився на службу з охорони громадського порядку, про що йому особисто та в розмові по телефону попереджалось у відмові в наданні вихідного дня, не підписанні рапорту та його неузгодженості. Однак, ОСОБА_1, ухиляючись від виконання службових обовязків без поважних причин був відсутній та у звязку з чим, він повідомив про вказане командиру батальйону № 1, начальникові Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції майору поліції ОСОБА_6

Також, в поясненнях від 06.10.2017 заступник командира батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції капітану поліції ОСОБА_5 вказав на те, що 01.08.2017 йому зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що за декілька днів до останнього з письмовим рапортом звернувся ОСОБА_1 з проханням надати йому вихідний день 02.08.2017, про що отримав від ОСОБА_3 відмову на підставі того, що він отримав вихідні дні за всі підсилення по охороні громадського порядку, на які був залучений позивачу свої чергові вихідні дні в 2017, про що йому завчасно доводилось та розяснювалось до відома. ОСОБА_5 зауважив, що не погодившись із аргументами ОСОБА_3 щодо вихідних днів, ОСОБА_1 повідомив у зухвалій формі про необхідність вихідного дня 02.08.2017 і стосовно даної ситуації не має наміру нічого вислуховувати. В подальшому, відносно позивача працівниками моніторингу складений акт про відсутність по службі без поважних причин. У своїх поясненнях, ОСОБА_5 зауважив, що наступного дня ОСОБА_1 не зявився на службу, не повідомив про місце перебування 02.08.2017 та причини своєї відсутності, не надав будь-якого документу, який підтверджував перебування ОСОБА_1 у закладах охорони здоровя.

В свою чергу, командир батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції капітан поліції ОСОБА_4 в поясненнях від 06.10.2017 в повній мірі підтримав пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та додав, що напередодні 01.08.2017, ОСОБА_1 телефонував йому на мобільний телефон та надіслав повідомлення в месенджері "Telegram" з проханням надання вихідного дня, на що ОСОБА_4 відповів про узгодження даного питання з ОСОБА_3, від якого дізнався, що у ОСОБА_1 були вихідні: 11.05.2017, 18.05.2017, 31.05.2017, 01.07.2017, 02.07.2017, що свідчить про використання ним вказаних днів під час підсилення.

Крім того, в матеріалах службового розслідування містяться пояснення лікаря-фельдшера ДУ ТМО МВС України в Харківській області ОСОБА_7 від 05.10.2017, в яких зазначено, що 11.05.2017 до неї звернувся позивач зі скаргами на погіршення самопочуття, від виклику медичної бригади ОСОБА_1 категорично відмовився, у звязку з чим, рекомендовано звернутися до поліклініки. Звернення ОСОБА_1 зафіксовано в журналі звернень та за погодженням командира роти ОСОБА_3 був написаний рапорт.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію").

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Відповідно до пункту 9 Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 квітня 2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

На момент прийняття оскаржуваного наказу Дисциплінарний статут Національної поліції ще не затверджено, тому до оскаржуваних відносин застосовуються норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Так, відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України..

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни

В силу вимог статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

За змістом статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його не тяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням. Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Щодо доводів позивача про те, що в нього залишився один день невикористаного вихідного дня, а тому, оскаржуваний наказ є неправомірним, суд зазначає наступне.

Матеріалами службового розслідування не заперечується той факт, що позивач дійсно мав право на компенсацію за несення служби у вихідні чи святкові дні, проте, судом під час судового розгляду встановлено, що станом на 02.08.2017, позивач вичерпав всі свої додаткові вихідні дні за рахунок залучення його до служби у вільні від служби дні, а саме: 11.05.2017, 31.05.2017, 01.07.2017, 02.07.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи рапортами ОСОБА_1 та дислокаціями сил та засобів роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції служби в місті Харкові за вказані дати.

Суд критично ставиться до позиції ОСОБА_1 щодо невикористаного вихідного дня 11.05.2017, як вбачається з матеріалів службового розслідування, дійсно, 11.05.2017 позивач перебував на огляді у лікаря-фельдшера ОСОБА_8, та у звязку з поганим самопочуттям запропоновано звернутись до поліклініки, про що зроблена відмітка на рапорті від 11.05.2017. Проте, у звязку з тим, що до Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що він перебував того дня на лікарняному, то вказаний день зарахувався як компенсація за роботу у вихідні чи святкові дні.

Окрім того, суд підкреслює, що незважаючи на наявність чи відсутність права на компенсацію за роботу у вихідні чи святкові дні, надання такої компенсації, у вигляді додаткового вихідного дня, повинно супроводжуватись відповідним волевиявленням керівництва відповідача (погодженням, наказом тощо). Такого факту під час розгляду справи судом не встановлено.

Щодо посилань позивача на медичну довідку Сонячненської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 12 від 02.08.2017 як на поважність причини пропуску несення служби, то суд вказує на те, що вказана довідка підтверджує лише факт звернення особи до медичного закладу. При цьому, суд зазначає, що відповідно, до пункту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України № 455 від 13.11.2001, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Проте, судом встановлено, що за 02.08.2017 листка непрацездатності надано не було.

З цього приводу, суд також звертає увагу, що позивачем надані пояснення, що стан здоров'я його доньки погіршився ще 31.07.2017, проте до лікарняного закладу він не звертався до 02.08.2017.

Доводи позивача стосовно того, що оскаржуваний наказ виданий на підставі висновку службового розслідування, сформованого без врахування всіх обставин події та всупереч нормам чинного законодавства спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Процедуру та порядок проведення службового розслідування відповідачем дотримано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач заздалегідь знаючи про непогодження керівництвом питання щодо надання вихідного дня та не повідомивши керівництво про місце перебування 02.08.2017 та причин своєї відсутності, та не надавши Управлінню патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції документа, який би підтверджував перебування позивача на лікарняному, порушив вимоги чинного законодавства України.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ начальника Департаменту патрульної поліції № 1641 від 02.11.2017 про оголошення інспектору роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_1 суворої догани винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1, 61108) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження - вул. Федора Ернеста, буд. 3, м. Київ, 03048, ідентифікаційний код - 40108646) про скасування наказу - відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2018 року.

Суддя А.С. Мороко