Справа № 440/328/18
Суддя: Журибіда Б. М.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №440/328/18
Провадження № 2-а/440/121/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду місті Буськ адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби поліції м. Львова про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної служби поліції м. Львова про скасування постанови Серії БР № 881737 від 19.02.2018 р. про накладення адміністративного стягнення. Позов мотивує тим, що 19 лютого 2018 року поліцейським УПП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, а саме що 07.02.2018 р. о 12:25 год. керуючи автомобілем ВАЗ 21101(номерний знак НОМЕР_1) на 503 км. 330м. автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп керував ТЗ поза населеним пунктом з вимкненим світлом ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 Кодексу про адміністративні правопорушення, відповідно до якої було накладено штраф в розмірі 425 гривень. Вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які, передбачені статтю 251 КУпАП, докази вчинення правопорушення, самого розгляду справи не було як такого, оскільки поліцейський лише повідомив про порушення. На місці поліцейський не ознайомив із доказами вчинення правопорушення, натомість повідомив, що він має право оскаржити його дії у суді. З огляду на наведене, вважає, що постанова винесена лише на припущеннях поліцейського, що є грубим порушенням порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім цього, розділом 9 Правил дорожнього руху визначено правила користування попереджувальними сигналами. Так, згідно підпункту «Г» пункту 9.1. Правил дорожнього руху, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби с попереджувальним сигналом. Проте, диспозиція ч. 2 ст.122 КУпАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення правил користування попереджувальними сигналами лише при початку руху чи зміні його напрямку. В чинній редакції КУпАП, зокрема в диспозиціях статей 121-128, частини першої і другої статті 129, статті 139 і 140 КУпАП не передбачено окремого складу адміністративного правопорушення такого як «не увімкнення денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції автомобіля - ближнього світла фар з 1 жовтня по 1 травня поза населеними пунктами». За будь-які інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, відповідно до статті 125 КУпАП передбачено відповідальність у вигляді попередження. Таким чином, відповідачем невірно кваліфіковано дії водія та помилково притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 КУпАП, що є прямим порушенням принципу законності, встановленого ст. 7 КУпАП.

Позивач подав заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи належним чином повідомлений, подав клопотання про розгляд справу у їх відсутності, відзив на позов, де показав що дії позивача правильно кваліфіковані поліцейським ОСОБА_3 за ст. 122 ч.2 КУпАП за порушення пп.9.8 п.9 ПДР України. Останній, на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», перевірив посвідчення водія автомобіля та встановив особу позивача. на місці події позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи. 19.02.2018 року поліцейський, за участі позивача, провів розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог ст. ст. 278,279 КУАП, постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, тому просить оскаржувану постанову залишити без змін.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вважаю, що справу слід розглядати в порядку ст. 71 КАС України, на основі наявних доказів.

Вивчивши та дослідивши обставини по справі, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 881737 від 19.02.2018 р., 07.02.2018 р. о 12:25 год., ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ 21101(номерний знак НОМЕР_1) на 503 км. 330м. автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп поза населеним пунктом з вимкненим світлом ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 Кодексу про адміністративні правопорушення. 19 лютого 2018 року поліцейським УПП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено оскаржувану постанову, відповідно до якої на водія накладено штраф в розмірі 425 гривень.

Відповідно положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем подано відзив на позов, однак не надано документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка розглядає справу, зобов'язана зясувати всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, вирішити ії у точній відповідності з законом. При цьому, підлягає обовязковому з'ясуванню, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, при оцінці доказів посадова особа, яка розглядає справу, керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч.2 ст.122 КупАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, чого у даному випадку встановлено не було.

Відтак, суд приходить до висновку, що правопорушення, зафіксоване інспектором в оскаржуваній постанові, а саме - рух поза межами населеного пункту із вимкненим ближнім світлом фар, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Натомість, доказів на підтвердження факту порушення позивачем ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема матеріалів фото- та відеофіксації, суду відповідачем не надано.

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд надає віри письмовим показам заявника, обставини, які б їх спростовували, суд не знаходить, а тому кладе їх в основу рішення.

Згідно ст. 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд підсумовуючи вищевикладене, приходить до висновку, що відповідачем при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були дотримані положення КУпАП, процесуальні вимоги при розгляді справи, в зв'язку з чим наявні підстави вважати дане рішення протиправним та скасувати його, оскільки відсутні докази наявності складу правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП в діях позивача.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 72-77, 79, 90, 139, 241-243, 245-246, 250, 286, 297 КАС України, суд -

вирішив:

адміністративний позов задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 881737 від 19.02.2018 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 2 КпАП України у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Львівського апеляційного адміністративного судуапеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційні скарга на рішення, у відповідності до ч. 4 ст. 286 КУпАП, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Б. М. Журибіда