Справа № 826/20823/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №826/20823/13-а

касаційне провадження №К/9901/28855/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - Інспекція) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2016 (суддя - Шулежко В.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 (головуючий суддя - Шостак О.О., судді - Желтобрюх І.Л., Мамчур Я.С.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» (далі - Товариство) до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправним рішення Інспекції від 14.08.2013 № 3170/10/26-56-15-02-05 «Про відмову в прийнятті податкової декларації».

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що Товариство повинне було подавати декларації за загальним (поквартальним) принципом, оскільки отримало збитки за минулий рік та за 1 півріччя 2013 року, що підтверджується показниками декларації (рядки 06,5, 07 декларації).

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 30.05.2016 позов задовольнив: визнав протиправною відмову Інспекції у прийнятті податкової декларації Товариства з податку на прибуток підприємства за підсумками півріччя 2013 року (реєстраційний № ), яка оформлена листом-повідомленням від 14.08.2013 № 3170/10/26-56-15-02-05; зобов'язав Інспекцію врахувати в обліку декларацію Товариства з податку на прибуток підприємства за підсумками півріччя 2013 року (реєстраційний № ) датою її фактичного надходження - 08.08.2013 та відобразити наведені в ній відомості в автоматизованих інформаційних системах, базах даних та по особовому рахунку Товариства станом на 08.08.2013.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.09.2016 рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди, з урахуванням положень частини 2 статті 11, частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, виходили з того, що податковим законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, регламентовані додаткові права для платників податку на прибуток, які не отримали прибутку або зазнали збитків у першому кварталі звітного року, зокрема, такі як можливість складання та подання до контролюючого органу податкової декларації за перше півріччя. Також суди виходили з того, що прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби, під час прийняття якої посадова особа податкового органу перевіряє лише наявність та достовірність заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а інші показники, зазначені у податковій декларації, до її прийняття перевірці не підлягають.

Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 14.11.2016 відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки Товариство подало податкову декларації за півріччя 2013 року, тоді як нормами чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства передбачено подання податкової декларації за перший квартал при необхідних умовах і на підставі даних, відображених у декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік.

У запереченнях на касаційну скаргу Товариство просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін з підстав того, що податкова декларація з податку на прибуток за 1півріччя 2013 року була подана позивачем з дотриманням вимог статей 48, 49 Податкового кодексу України.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2018 у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22.03.2018 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та призначив справу до касаційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 27.03.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 08.08.2013 за допомогою засобів телекомунікаційного зв'язку Товариство подало до Інспекції електронну податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за підсумками півріччя 2013 року, що підтверджується квитанцією № 2, у якій задекларувало такі показники, зокрема: ряд. 01 «Доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 02 + рядок 03)» - 20041521,00 грн.; ряд. 04 «Витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 05 + рядок 06)» - 24153727,00 грн.; ряд. 06.5 «Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року (від'ємне значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік» - 11609436,00 грн.; ряд. 07 «Об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності (рядок 01 - рядок 04) (+, -)» - 4112206,00 грн. (зі знаком «-»); ряд. 16 «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 14 - рядок 15) (+, -)» - прочерк. Інспекція надіслала на адресу Товариства лист-повідомлення від 14.08.2013 №3170/10/26-56-15-02-05 «Про відмову у прийнятті податкової декларації», в якому підтвердила факт надходження декларації з податку на прибуток підприємства за перше півріччя 2013 року (реєстраційний № ) та повідомила про порушення Товариством вимог пункту 49.1 статті 49 та пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим така декларація не визнана як податкова звітність.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Абзацом 1 пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

На дату подання Товариством податкової декларації з податку на прибуток підприємства її форма була затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2011 № 1213 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства».

Відповідно до пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Перелік обов'язкових реквізитів, які повинна містити податкова декларація, визначений у пункті 48.3 статті 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

При цьому, пункт 49.10 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Абзацом 1 пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

За приписами пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Абзацом 4 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Положеннями абзацу 7, 8 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов'язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до органу державної податкової служби в порядку, передбаченому цим Кодексом. Платник податку, який за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, податкові зобов'язання не нараховував і не мав базового показника для визначення авансових внесків у наступному році, а за підсумками першого кварталу отримує прибуток, має подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що податковим законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, регламентовані додаткові права для платників податку на прибуток, які не отримали прибутку або зазнали збитків у першому кварталі звітного року, зокрема, такі як можливість складання та подання до контролюючого органу податкової декларації за перше півріччя.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що декларація з податку на прибуток підприємства за 1 півріччя 2013 року, подана Товариством, містила усі необхідні реквізити, які передбачені п. 48.3 статті48 Податкового кодексу України, що не спростовувалась Інспекцією у ході судового розгляду справи, а відтак, відмова податкового органу у прийнятті декларації з тих підстав, що подача декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2013 року не передбачена податковим законодавством, суперечить вимогам пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України.

Таким чином, доводи Інспекції, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2016 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2016 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна