Справа № 284/79/18
Суддя: Дубовик П. В.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/79/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовика П.В.,

з секретарем Галенчик О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в судовому засіданні в залі суду в смт.Народичі адміністративну справу №284/79/18 за позовом ОСОБА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до поліцейського Коростенського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Прокопчука Олександра Миколайовича, вул.Грушевського, 5 м.Коростень Житомирської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просить визнати протиправними дії поліцейського Коростенського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Прокопчука Олександра Миколайовича щодо винесення 02 лютого 2018 року постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП, та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НК №254642 від 02 лютого 2018 року. Мотивує свої вимоги тим, що поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням норм права, постанова є незаконною, у звязку з чим підлягає скасуванню з таких підстав. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, не була дотримана процедура розгляду справи, а саме: не пред'явлено жодного доказу, правопорушення не зафіксовано у передбачений законодавством спосіб, розгляд справи проводився на місці зупинки транспортного засобу замість розгляду справи за місцем його вчинення. Позивачу не було надано можливості подати свої заперечення та інші докази, скористатися правовою допомогою. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь сплачені за надання правової допомоги адвоката кошти в сумі 300 грн..

Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідачеві був наданий п"ятнадцятиденний строк з моменту отримання копії позову з додатками та ухвали суду про відкриття провадження, для надання відзиву на позов. Згідно з поштовим повідомленням копія позову з додатками та копія ухвали суду про відкриття провадження вручена уповноваженому за місцем служби відповідача 13 березня 2018 року, що відповідно до ч.9 ст.126 КАС України вважається, що зазначені документи вручені відповідачу.Але у встановлений судом строк останній письмові заперечення проти позову не надав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами.

У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення НК №254642 від 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 02.02.2018 року о 17 год. 10 хв. здійснив обгін автомобіля ГАЗ, пересік суцільну дорожню розмітку, чим порушив пункт ПДР 14, крім того, коли був зупинений працівниками поліції, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. (а.с. 3).

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил обгону та користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2ст. 33 КУпАП).

Положення ст.22 КУпАП встановлюють право органу (посадової особи), які уповноважені вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено:судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Між тим, на думку суду, жодним доказом наявність адміністративного правопорушення в діях позивача встановлена не була.

Після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, він не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення, такими доказами могли бути пояснення правопорушника, свідків, рапорти працівників поліції.

При цьому не є належним доказом усне твердження працівника поліції, озвучене правопорушнику. Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, рапорт або протокол та рапорт.

Як встановлено судом, працівниками поліції, окрім оскаржуваної постанови, не складалися жодні матеріали взагалі.Зазначене в додатках до постанови пояснення водія ОСОБА_3 для ознайомлення як позивачу, так і суду не було надане для ознайомлення.

Відповідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 74 КАСУ).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем будь-яких належних і допустимих доказів, які б містили об'єктивні дані, що підтверджують вину позивача у вчиненому ним правопорушенні, суду надано не було.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п .2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов'язковою і має передувати такому розгляду справи.

Крім того, суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, зясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз'яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Керуватися попереднім спостереженням певних подій за відсутності доказової бази така особа не має права.

Це повязано з тим, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин суд вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП,відповідачем не доведений, оскільки будь-яких матеріалів справи та доказів відповідачем не зібрано.

За змістом п. 8 статті 23 Закону України "Про національну поліцію"поліція у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Разом з тим, це не є основною функцією цього центрального органу виконавчої влади. Головна функція поліції служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (стаття 1).

Реалізація цієї функції не може полягати виключно у поставленні мети притягнення особи до відповідальності, пріоритетними є підтримання публічної безпеки і порядку, забезпечення охорони прав і свобод людини.

З цією метою Національна поліції України здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

У даній конкретній справі, за відсутності доказів вини, за наявності обґрунтованих клопотань позивача, більш доречним було б витрачання часу на заходи превентивної та профілактичної роботи. Натомість працівниками поліції вчинені дії, які були явно сумнівними з юридичної точки зору, виглядали небезсторонньо (упереджено), недобросовісно, нерозсудливо, без дотриманням принципу рівності перед законом, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте рішення.

Наявність у діях позивача складу правопорушення підтверджується тільки постановою у справі про адміністративне правопорушення від 02.02.2018 року серії НК № 254642,що не є достатнім доказом для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП.

Отже, відповідачеми не надано жодних доказів (пояснення свідків, інш.) на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП. Крім того, відповідачем не надано навіть письмового пояснення особи, яка притягується до відповідальності.Також, інспектором при розгляді справи, було порушено право позивача на захист, оскільки не роз»яснено останньому ст.63 Конституції України та на його вимогу не надана можливість скористатись юридичною допомогою адвоката.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку про задоволення даного позову.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК №254642 від 02.02.2018 року слід скасувати й провадження у справі закрити.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України,для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що 06.02.2018 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 5). Відповідно до умов договору адвокат зобовязався відповідно до завдання клієнта надати йому за плату юридичні послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором, зокрема надавати консультаційні та юридичні послуги, представляти замовника з усіма правами, які надано законом позивачу, у тому числі з правом складання позовних заяв.

Пунктом 3.1. вищевказаного договору визначено, що за правову допомогу в п.п.1.2 Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеному за домовленістю сторін згідно акту здачі-прийняття наданих юридичних послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно акту здачі-прийняття наданих юридичних послуг за вказаним Договором про надання правової домоги від 08.02.2018 року, визначено, що винагорода за надання правової допомоги згідно договору від 06.02.2018р. складає 300,00 грн. (а.с. 6), що включає в себе оплату за надання адвокатом наступних послуг: надання консультацій, складання позовної заяви.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.7), тобто ОСОБА_4 дійсно є адвокатом та має право на заняття адвокатською діяльністю.

Факт оплати витрат на правову допомогу позивачем в розмірі 300,00 грн. підтверджується квитанцією Народицького відділення Житомирського РУ Приватбанк від 08 лютого 2018 року (а.с. 4).

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Згідно з вимогами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання про стягнення з суб'єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому відповідач проходить службу, витрат на правову допомогу в розмірі 300 гривень.

Керуючись ст. ст. п.1 ч.1 ст.20, 44, 72, 77, 242, 246, 257-262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 287, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову поліцейського Коростенського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Прокопчука Олександра Миколайовича у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 254642 від 02.02.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу 425 грн. - скасувати.

Провадження по адміністративній справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 300 грн.00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Народицький районний суд Житомирської області

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - Прокопчук Олександр Миколайович, юридична адреса місцезнаходже-ння: вул.Грушевського, 5 м.Коростень, Житомирська область.

Суддя: П. В. Дубовик