Справа № 760/13027/17
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

представника позивача: Гузієнка Д.В.

представника відповідача: Зеленова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 2) про визнання протиправними дії відповідачів щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності ІІІ групи; стягнення з відповідачів на користь позивача одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на день встановлення інвалідності в сумі 827 624 гривні; зобов`язання відповідачів призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року та статей 16, 163 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Солом`янський районний суд міста Києва своєю постановою від 13 грудня 2017 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо не розгляду по суті заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Зобов`язано відповідача 1 прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові. У задоволенні позову в частині вимог до відповідача 2 відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року, а справу направити на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва. У разі відмови передати справу на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва, скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року та постановити нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до порушення прав та законних інтересів відповідача. Зокрема, апелянт зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги та вказує на порушення норм процесуального права, які допущені судом першої інстанції щодо визначення предметної підсудності даного спору та порядку його розгляду.

Представник позивача надав суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві позивачем зазначено про необґрунтованість та невідповідність доводів апелянта обставинам справи, також позивачем вказано на наявність права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, відповідно до вимог законодавства, яке діяло при первинному призначенні такої допомоги.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, позивач служив у Збройних Силах України з 05 листопада 1978 року по 14 листопада 1980 року, та в цей період проходив військову службу в Демократичній республіці Афганістан в період бойових дій з 22 лютого 1980 року по 20 серпня 1980 року.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 5124 від 16 грудня 2016 року, захворювання рядового у відставці ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 744654 від 20 лютого 2017 року убачається, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 17 лютого 2017 року, причина інвалідності поранення (контузія) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Позивач звернувся з відповідним пакетом документів щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Департамент фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/2165 від 22 червня 2017 року своїм листом надав позивачу відповідь про те, що йому первинно інвалідність встановлена у 2017 році, тобто більше ніж через три місяці після звільнення у 1980 році. Тобто, позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІІ від 25.03.1992 року (далі Закон № 2232-ХІІІ).

Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.

Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом України в постановах від 18.11.2014 року та від 21.04.2015 року у справах №№ 21-446а14, 21-183а13.

Згідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІІ, у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Частиною 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку, у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Отже, враховуючи те, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги. Факт встановлення позивачу інвалідності є підставою для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності. Для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме, 17 лютого 2017 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов`язання відповідача прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби.

Посилання апелянта на те, що місцевим судом порушено вимоги чинного законодавства щодо підсудності даної справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України (в редакції, яка була чинна на час звернення позивача до суду з даним позовом) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З урахуванням того, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 16 Закону № 2011-XII, відноситься до соціальних виплат, даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним.

Посилання апелянта на те, що позивачем не надано копій документів, які підтверджують причини і обставини поранення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст. 16, 163 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 є відповідна довідка МСЕК, яка подавалася позивачем і є в матеріалах справи, а також витяг з протоколу № 5124 від 16 грудня 2016 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що позивачу було відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової допомоги, оскільки відсутній документ, який би свідчив про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що такі причини не пов`язані з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або не навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки позивачу було відмовлено не у зв`язку з тим, що такий документ відсутній, а на підставі того, що позивачу первинно інвалідність встановлена у 2017 році, тобто більше ніж через три місяці після звільнення у 1980 році. Дана обставина підтверджується листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/2165 від 22.06.2017 року.

Згідно вимог ст. 183-2 КАС України, в редакції чинній на момент пред`явлення позову, така категорія справ підлягала розгляду в порядку скороченого провадження, а тому доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необґрунтованими.

Апелянт звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що оскільки інвалідність позивачу була призначена первинно у 2017 році, тобто більше ніж через три місяці після звільнення з військової служби у 1980 році, то позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги. Колегія суддів вважає за необхідне з цього приводу зазначити наступне.

В постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року (справа № 21-563а14) по справі з аналогічними правовідносинами визначено, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

З матеріалів справи убачається, що позовні вимоги розглядалися судом першої інстанції за правилами скороченого провадження у порядку, встановленому статтею 183-2 КАС (в редакції, чинній на час постановлення оскарженого судового рішення). Відповідно до положень частин 9, 10 цієї статті Кодексу постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2 (в редакції до 15.12.2017 року), 312, 320, 321, 322, 325, 329 (в редакції після 15.12.2017 року), суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 06.04.2018 року.

Головуючий суддя Є.В. Чаку

Судді В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев