Справа № 408/101/18-а
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 408/101/18-а

Головуючий-суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним рішення, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2018 року до Біловодського районного суду Луганської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, поданий в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі - відповідач, УСЗН Станично-Луганської РДА), з такими вимогами:

1) визнати протиправним рішення відповідача про призупинення (відмову) позивачу у продовженні виплати адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

2) зобов'язати відповідача призначити позивачу адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

3) зобов'язати відповідача виплатити позивачу заборгованість по адресній допомозі внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з вересня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 була вимушена разом зі своєю донькою ОСОБА_2 залишити своє постійне місце проживання у м. Луганську у зв'язку із проведенням АТО та переміститись до с. Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області. Будинок, в якому мешкає ОСОБА_1 зі своєю донькою, належить її чоловікові.

За зверненням ОСОБА_1 до відповідача про продовження виплат адресної допомоги ВПО собі та своїй донці було відмовлено, про що остання отримала повідомлення, в якому зазначено, що відповідно до пункту 12.1 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженої постановою КМУ від 08.06.2016, комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення про відмову у призначенні (відновленні) щомісячної адресної допомоги за наявності підстав, передбачених законодавством. Відповідач у відповіді на звернення ОСОБА_1 посилається на лист Міністерства соціальної політики України від 01.12.2016 № 2585/5/75-16, відповідно до якого, грошова допомога не призначається у випадках коли внутрішньо переміщені особи, які переміщуються в межах Донецької та Луганської областей, на момент звернення за призначенням грошової допомоги мають у власності житлові приміщення, розташовані на території, де проводилась антитерористична операція, але на цій території органи державної влади вже здійснюють свої повноваження.

ОСОБА_1 зазначає, що її донька дійсно проживає у будинку батька ОСОБА_3. Посилаючись на пункт 6 Постанови КМУ від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», відповідно до якої грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах інших ніж територія проведення антитерористичної операції, вважає рішення відповідача неправомірним та таким що підлягає скасуванню.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 12 січня 2018 року справу № 408/101/18-а передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду у порядку, визначеному статтею 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

До Луганського окружного адміністративного суду зазначена адміністративна справа надійшла 05.02.2018.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 адміністративну справу прийнято до провадження та залишено позовну заяву без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 відкрито провадження у справі № 408/101/18-а, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що подав відзив на адміністративний позов (арк. спр. 98-100), у якому зазначив, що позивач отримала довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 07.08.2015 № 2848, в особі законного представника - матері ОСОБА_1 Позивач звернулась до відповідача із заявою від 11.10.2016 № 2451 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі постанови КМУ від 08.06.2016 № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, з якого відповідачем встановлено, що зі слів ОСОБА_1 будинок, в якому останні фактично мешкають, належить чоловіку ОСОБА_3 та є садовим будинком.

З посиланням на норми пункту 6 постанови КМУ України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг»; Цивільного кодексу України, державні будівельні норми України, затверджені наказом Державного комітету України будівництва та архітектури від 18.05.2005 № 80, пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», стверджує, що комісія, яка утворена Станично-Луганською районною військово-цивільною адміністрацією, протоколом від 27.10.2016 № 17 правомірно прийняла рішення призупинити призначення (відновлення) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Позивач також звернулась до відповідача із заявою від 26.09.2017 № 1715 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, однак за наявності рішення комісії, яка утворена Станично-Луганською районною військово-цивільною адміністрацією, про відмову в призначенні (відновленні) виплати грошової допомоги виплату зазначеної допомоги поновлено не було.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 є неповнолітньою особою, що підтверджується копіями: свідоцтва про народження 28.01.2002 НОМЕР_2, паспортом громадянина України НОМЕР_3, картки фізичної особи-платника податків (арк. спр. 6, 33, 46).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками позивача ОСОБА_2, що також підтверджено свідоцтвом про народження 28.01.2002 НОМЕР_2.

Відповідно до частини першої статті 56 КАС України права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Таким чином ОСОБА_1 у відповідності до норм статті 56 КАС України є законним представником позивача - ОСОБА_2.

Відповідно до копії довідки від 07.08.2015 № 2848 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої УСЗН Станично-Луганської РДА, ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: 91000, АДРЕСА_1, перемістилася разом з неповнолітньої донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та взята на облік з 07 серпня 2015 року за фактичною адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 5).

Довідкою від 17.09.2016 № 247 підтверджено, що позивач постійно мешкає на території садового товариства «Озон» з 2015 року за адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 85).

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 06.04.2016 була призначена допомога на сім'ю у складі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, з 31.03.2016 по 29.09.2016 у загальному розмірі 884,00 грн (арк. спр. 83).

Як слідує з матеріалів справи, представник позивача звернулась до відповідача із заявою від 11.10.2016 № 2451 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (арк. спр. 82).

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 19.10.2016 № 1338 підтверджено перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2. Також зазначено, що будинок, в якому мешкає позивач, належить її чоловіку ОСОБА_3 та є садовим будинком (арк. спр. 87).

Згідно із витягом з протоколу від 27.10.2016 № 17 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам слідує, що на підставі Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 призупинено призначення (відновлення) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2) (арк. спр. 88).

Позивач звернулась до Урядової гарячої лінії зі зверненням від 02.12.2016 № КУ-6181459 щодо призначення виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на яку отримала лист від 22.12.2016 № 6190, з якого слідує, що на підставі пункту 6 Постанови КМУ України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», листа Міністерства соціальної політики України від 01.12.2016 № 2585/575/-16, акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, позивачу призупинено призначення щомісячної адресної допомоги (арк. спр. 49).

Представник позивача звернулась до відповідача із заявою від 26.09.2017 № 1715 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (арк. спр. 105).

На засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з підстав, визначених п. 12.1 Порядку здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, відмовлено представнику позивача у призначені (відновленні) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам за наявності підстав, передбачених законодавством, що підтверджено протоколом від 12.10.2017 № 94 (арк. спр. 89-96).

Також позивач 20.10.2017 звернулась до відповідача із зверненням щодо виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на яке отримала лист від 25.10.2017 № 3552, яким повідомлено, що комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення про відмову у призначенні (відновленні) щомісячної адресної допомоги за наявності підстав, передбачених законодавством (протокол від 12.10.2017 № 94) (арк. спр. 7).

Згідно з технічним паспортом від 01.07.2004 на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, житловий будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (арк. спр. 52-56).

За даними довідки від 10.04.2018 № 120178880 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна 12444182, належить на праві приватної власності ОСОБА_3, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 19.10.2005 (арк. спр. 109).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частин першої, другої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Частинами першою та другою статті 4 Закону № 1706-VII (у редакції, чинній на час отримання позивачем довідки ВПО) визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто, а дітьми, дітьми-сиротами, дітьми, позбавленими батьківського піклування, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник). У випадку відсутності законного представника у дітей-сиріт або дітей, позбавлених батьківського піклування, або якщо діти прибувають без супроводження, таку заяву від їх імені подають органи опіки та піклування, що розташовані за місцем виявлення таких дітей (частина четверта статті 4 Закону № 1706-VII).

Частиною десятою статті 4 Закону № 1706-VII визначено, що порядок збору та обробки даних, оформлення і видачі довідки та форма її зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України.

До довідки вноситься така інформація: номер довідки, дата її видачі та назва органу, що її видав; прізвище, ім'я, по батькові заявника; дата та місце народження заявника; стать заявника; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання заявника.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно з частинами другою, третьою статті 7 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок № 505).

Так, пунктом 2 Порядку № 505 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 505 грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах, зокрема: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім'ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

Пунктом 6 Порядку № 505 надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 8 Порядку № 505 визначено, зокрема, що уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

З вищеописаних норм Порядку № 505 судом встановлено, що щомісячна адресна допомога призначається внутрішньо переміщеним особам на сім'ю для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою уповноваженого представника сім'ї з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців, та може бути продовжена за заявою уповноваженого представника сім'ї на наступний шестимісячний строк.

Також, аналізуючи вище вказані норми Порядку № 505 (пункти 6 та 12), суд дійшов висновку, що цим Порядком визначений вичерпний перелік підстав, з яких щомісячна адресна допомога не призначається або її виплата припиняється.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є уповноваженим представником сім'ї та законним представником ОСОБА_2. Позивач та її представник є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджено відповідною довідкою.

За заявою ОСОБА_1 про призначення адресної допомоги рішенням відповідача від 06.04.2016 призначено допомогу на сім'ю у складі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Разом з тим, за заявами представника позивача від 11.10.2016 № 2451 та 26.09.2017 № 1715 про призначення (продовження) виплати такої допомоги, відповідачем листом від 25.10.2017 № 3552 повідомлено, що Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Комісія) відповідно до пункту 12.1 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365), відмовлено у призначенні позивачу щомісячної адресної допомоги та додано копію витягу з протоколу від 12.10.2017 № 94.

Слід зауважити, що у повідомленні відсутня будь-яка інформації про прийняття УСЗН Станично-Луганської РДА (відповідачем) будь-яких рішень, визначених пунктом 8 Порядку № 505, за заявами представника позивача. Таких рішень не надано відповідачем ані разом з відзивом на позовну заяву, ані на виконання вимог ухвали суду від 14 березня 2018 року в частині витребування доказів.

Саме з цих підстав суд дійшов висновку, що УСЗН Станично-Луганської РДА всупереч вимог пункту 8 Порядку № 505 рішення за заявами представника позивача від 11.10.2016 № 2451 та 26.09.2017 № 1715 не приймалися, а відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні допомоги, керувався виключно рішеннями Комісії. Відповідно, судом встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачу та її представнику у призначенні та виплати щомісячної адресної допомоги, діяв не у спосіб, що передбачений Порядком № 505.

Пунктом 12 Порядку № 365 визначено, що соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

У витязі з протоколу засідання Комісії 12.10.2017 № 94 зазначено, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (відновленні) щомісячної адресної допомоги з підстав, визначених пунктом 12.1 Порядку № 365 - наявність підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати. У рішенні Комісії, оформленого протоколом, не зазначено конкретних підстав, визначених пунктами 6 або 12 Порядку № 505.

Разом з тим, з листа заступника голови Станично-Луганської райдержадміністрації Луганської області від 22.12.2016 № 6190 (арк. спр. 49), листа представника Уповноваженого з питань дотримання прав внутрішньо переміщених осіб від 21.08.2017 № 4/7-К280000.16-4/12-07 (арк. спр. 50-51), відзиву на позовну заяву (арк. спр. 98-100) слідує, що підставами для відмови у призначенні (продовженні) щомісячної адресної допомоги стали: наявність у членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія України - садовий будинок, в якому мешкають позивач та її представник, розташований за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2); садовий будинок не є житловим приміщенням, оскільки є будинком для літнього (сезонного) використання.

З цього приводу, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», визначено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого, в тому числі, входить м. Луганськ Луганської області та село Пшеничне (Вільхівська сільська рада) Станично-Луганського району Луганської області.

Тобто, у власності батька позивача ОСОБА_2 перебуває будинок, який розташовано в населеному пункті, на території якого здійснюється та здійснювалась антитерористична операція.

Відповідно, у розумінні Порядку № 505, наявність житлового будинку, розташованого в районі проведення антитерористичної операції та районі де проводилась антитерористична операція, не є підставою для відмови у призначенні адресної допомоги.

Що стосується тверджень відповідача, що садовий будинок не вважається житловим приміщенням, суд зазначає таке.

По-перше, така підстава за Порядком № 505 не є підставою для відмови чи припинення виплати щомісячної адресної допомоги.

По-друге, частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно чи тимчасово.

Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За приписами статі 380 Цивільного кодексу України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Статтею 381 Цивільного кодексу України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 4 Житлового кодексу України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Статтею 6 Житлового кодексу України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

З системного аналізу вищеописаних норм судом встановлено, що садибний будинок є житловим будинком та може бути місцем постійного чи тимчасового проживання (житлом) фізичної особи.

Крім того, слід зазначити, що доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що садовий (садибний) будинок, визначений фактичним місцем проживання сім'ї позивача, має адресу розташування, йому присвоєний номер, на будинок оформлений технічний паспорт, право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Більш того, актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї зафіксований факт проживання позивача у цьому садовому (садибному) будинку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави вважати такий садовий (садибний) будинок не житловим.

За таких обставин судом встановлено, що відповідачем відмовлено позивачу у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги за заявами її законного представника від 11.10.2016 № 2451 та 26.09.2017 № 1715 з підстав не передбачених Порядком № 505, тобто, протиправно.

Що стосується обраного представником позивача способу захисту її порушених прав, суд зазначає таке.

Так, представником позивача заявлено вимогу про визнання протиправним рішення відповідача про призупинення (відмову) позивачу через її законного представника у продовженні виплати адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Однак, за результатами розгляду даної справи, судом встановлено, що відповідачем рішення, про скасування якого заявлено вимогу, не приймалось.

Також, представник позивача просить зобов'язати відповідача виплатити позивачу заборгованість з дати неправомірного припинення її виплати, а саме з вересня 2016 року.

Як вже вище зазначено, щомісячна адресна допомога призначається з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців, та може бути продовжена за заявою уповноваженого представника сім'ї на наступний шестимісячний строк.

З матеріалів справи судом встановлено, що законний представник позивача зверталася до відповідача за призначенням (поновленням) виплат позивачу щомісячної адресної допомоги із заявами 11.10.2016 № 2451 та 26.09.2017 № 1715. Докази звернення позивача до відповідача із відповідною заявою у вересні 2016 року в матеріалах справи відсутні.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що частинами першою, другою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що про відмову у призначенні (поновленні) виплати щомісячної адресної допомоги за заявами від 11.10.2016 № 2451 та 26.09.2017 № 1715 представник позивача дізналася тільки з листа відповідача від 25.10.2017, а з позовом до суду звернулася 11.01.2018, тобто у шестимісячний строк, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду представником позивача не пропущений.

Більш того, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів повідомлення ним позивача про прийняте за заявами від 11.10.2016 № 2451 та 26.09.2017 № 1715 рішення в порядку, визначеному пунктом 8 Порядку № 505.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

З огляду на вищевикладене, з урахуванням визначених частиною другою статті 245 КАС України способів захисту порушених прав позивача у разі задоволення позову, суд вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні (продовженні) виплат позивачу адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявами законного представника позивача від 11.10.2016 № 2451 та 26.09.2017 № 1715.

Відповідно, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача призначити позивачу за заявами від 11.10.2016 № 2451 та 26.09.2017 № 1715 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на період з 11.10.2016 по 10.04.2017 та з 26.09.2017 по 25.03.2018, а також виплатити їй заборгованість із цієї допомоги, що виникла за період її несплати.

Зважаючи, що обрання судом належного способу захисту порушених прав позивача не змінює розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Системний аналіз частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності, як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо), як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності, є однією вимогою немайнового характеру.

Станом на 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1762,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру фізична особа мала сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою суду від 14 березня 2018 року ОСОБА_1 за подання позову в інтересах ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору у розмірі 704,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір у розмірі 704,80 грн до Державного бюджету України належить стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2) до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (93600, Луганська область, Станично-Луганський район, селище міського типу Станиця Луганська, вулиця Центральна, будинок 52) про визнання протиправним рішення, зобов'язати вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови у призначенні (поновленні) ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», за заявами ОСОБА_1 від 11 жовтня 2016 року № 2451 та 26 вересня 2017 року № 1715.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області призначити ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 від 11 жовтня 2016 року № 2451 та 26 вересня 2017 року № 1715 щомісячну адресну допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», на період з 11 жовтня 2016 року по 10 квітня 2017 року та з 26 вересня 2017 року по 25 березня 2018 року, а також виплатити їй заборгованість із цієї допомоги, що виникла за період її несплати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (місцезнаходження: 93600, Луганська область, Станично-Луганський район, селище міського типу Станиця Луганська, вулиця Центральна, будинок 52; ідентифікаційний код в ) до Державного бюджету України (за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова