Справа № 815/4992/17
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Одеса Справа № 815/4992/17

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.,

за участі: секретаря Ягенської К.О., представників: позивача ОСОБА_1, відповідача Поштук Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності, що виразилась у порушенні строків погодження та виданні наказу про призначення на посаду, визнання протиправним та скасування наказу від 14.09.2017р., зобов'язання призначити на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці в порядку переведення з посади начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України, допустити до роботи на посаді начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС України, а також застосувати наслідки такого призначення до умов проходження державної служби в органах доходів і зборів,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_3 який з урахуванням уточнень на позов просить суд визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці Державної фіскальної служби України, що виразилась у порушенні строків погодження та видання наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України в порядку переведення з посади начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України; визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 14.09.2017 року «Про призначення ОСОБА_4» на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України; зобов'язати Одеську митницю Державної фіскальної служби України призначити ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України в порядку переведення з посади начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України шляхом видачі та належним чином оформлення наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України в порядку переведення з посади начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України з 13.05.2017 року; допустити ОСОБА_3 до роботи на посаді начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України, а також застосувати наслідки такого призначення до умов проходження ОСОБА_3 державної служби в органах доходів і зборів (фіскальних органів) з 13.05.2017 року.

Ухвалою суду від 20.10.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.10.2017 року закінчено підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 годин 10 хвилин 01.11.2017 року та зупиненно продження до вказаної дати.

Ухвалою суду від 01.11.2017 року продовжено зупинено провадження у справі до 08.11.2017 року.

Ухвалою суду від 08.11.2017 року зупинено провадження у справі до 14.11.2017 року.

Ухвалою суду від 14.11.2017 року зобов'язано Управлінні внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Одеській області (розташоване в м.Одесі вул..Мечникова 59) надати до Одеського окружного адміністративного суду розташованого за адресою: м.Одеса вул.Фонтанська дорога 14: засвідчені копії листа Одеської митниці ДФС від 12.05.2017р. за вих.№226/9/15-70-04, та результатів проходження ОСОБА_3 в 2017р. психофізіологічного тестування з використанням поліграфа як кандидата на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС; відомості чи зверталась Одеська митниця ДФС до УВБ ГУ ДФС в Одеській області з питань отримання результатів проходження ОСОБА_3 психофізіологічного тестування з використанням поліграфа як кандидата на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС якщо так, то коли саме, та яка надана відповідь та коли, та чи доводились вами до Одеської митниці ДФС результати тестування ОСОБА_3, якщо так, то коли саме?.

Ухвалою суду від 14.11.2017 року зупинено провадження у справі до 30.11.2017 року.

Ухвалою суду від 30.11.2017 року зупинено провадження у справі до 15.12.2017 року.

Ухвалою суду від 15.12.2017 року у задоволенні клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 15.12.2017 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.01.2018 року розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.02.2018 року у задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 28.02.2018 року відмовлено у прийнятті позовної заяви третьої особи ОСОБА_4 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визання протиправними дії, визнання протиправним та скасування наказу та зобовязання вчинити певні дії.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що 20.04.2017 начальник Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту геологічного контролю Держгеонадр України ОСОБА_3 звернувся до керівництва Одеської митниці ДФС із заявою проходження його стажування на посаді начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури в термін з 27.04.2017 по 05.05.2017. Наказом Одеської митниці ДФС від 27.04.2017 № 364-о "Про зарахування на стажування" ОСОБА_3 зараховано на стажування в термін з 27.04.2017 по 05.05.2017 на посаді начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури. 28.04.2017 року в.о. начальника Одеської митниці ДФС Сафонов Є.Г. листом Их.№620/8/15-70-04 повідомив директора департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ДФС про порушення клопотання щодо погодження переведення начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС України. Згідно з положеннями пункту 3.4.5.1. Регламенту Одеської митниці ДФС, затвердженого наказом Одеської митниці ДФС від 22.12.2016 № 578, проекти наказів про призначення, переведення, звільнення, погоджуються з керівниками підрозділів: структурного підрозділу-розробника документа, фінансування, бухгалтерського обліку та звітності, юридичного, першим заступником (заступником) начальника Митниці відповідно до розподілу функціональних обов'язків та з підрозділом внутрішньої безпеки відповідного ГУ ДФС. У відповідності до положень Регламенту Одеської митниці ДФС, 12.05.2017 проект наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС листом від 12.05.2017 №509/15-70-04 направлено на погодження до Управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Одеській області. 17.05.2017 до Одеської митниці ДФС надійшов лист Управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Одеській області від 16.05.2017 № 3128/9/15-32-22-02-06 "Про повернення проекту наказу", яким було повідомлено митницю, що з метою виявлення та запобігання можливим корупційним ризикам запропоновано провести добровільне психофізіологічне інтерв'ю кандидата на посаду ОСОБА_3 із використанням поліграфу. Також цим листом митницю повідомлено про те, що питання щодо погодження проекту наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС буде вирішено після отримання УВБ ГУ ДФС в Одеській області результатів психофізіологічного інтерв'ю. Заступник начальника Одеської митниці ДФС Мінченко P.M., за дорученням начальника Одеської митниці ознайомився з довідкою щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням поліграфа ОСОБА_3 Інформація, отримана при ознайомлені з довідкою вплинула на формування внутрішнього переконання для здійснення заходів у сфері службової діяльності, а саме неможливості призначення ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС. Відтак, твердження позивача про затягування митницею процесу видання/погодження наказу про його призначення на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС в порядку переведення з посади начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України не відповідають фактичним обставинам, а відтак є безпідставними та необґрунтованими, а отже такими, що задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надав до суду письмові пояснення, які мотивовані тим, що 14 вересня 2017 року ОСОБА_4 призначений на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС за переведенням з Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Державної фіскальної служби України. На думку, третьої особи пояснення заступника начальника Одеської митниці ДФС Мінченко P.M. є належними доказами, що підтверджує, що «загальний висновок спеціаліста поліграфа, про те, що призначення ОСОБА_3 на зазначену посаду призведе до ймовірності виникнення високого рівня корупційного ризику, вплинула на формування відповідно до п.5 розділу 1 Інструкції, у керівника Одеської митниці ДФС внутрішнього переконання, щодо неможливості призначення ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС. Також, ОСОБА_4, призначений відповідно до норм чинного законодавства України, Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, у порядку переведення на посаду начальника управління матеріального забезпечення і розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС з 14 вересня 2017 року, належним чином виконує свої посадові обов'язки і як учасник бойових дій має право на пільги передбачені законодавством України. Пунктом 13 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, із змінами, передбачено, що учасники бойових дій мають переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації. Звертаю увагу суду, що відповідно до пункту п'ятого статті 42 Кодексу законів про працю України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці мають учасники бойових дій, інваліди війни та особи, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вважає, що у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Одеської митниці ДФС, рішенням суду буде порушено конституційне право третьої особи щодо проходження державної служби на посаді начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з листопада 2016 року був зарахований на посаду начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України (категорія посад державної служби Б).

20 квітня 2017 року позивач звернувся до керівництва Одеської митниці ДФС із заявою про надання можливості пройти стажування для набуття практичного досвіду та підвищення рівня професійної компетенції.

Одеська митниця ДФС листом від 20.04.2017 року повідомила т.в.о голови Державної служби геології та надр України про погодження питання проходженням ОСОБА_3 стажування для набуття практичного досвіду та ознайомлення з посадовими обов'язками начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України та у разі позитивного вирішення питання просила направити ОСОБА_3 до Одеської митниці ДФС в термін з 27.04.2017 року по 05.05.2017 року для проходження стажування.

Т.в.о голови Державної служби геології та надр України було погоджено проходження ОСОБА_3 стажування для набуття практичного досвіду та підвищення рівня професійної компетенції шляхом ознайомлення з посадовими обов'язками начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України в термін з 27.04.2017 року по 05.05.2017 року та направлено ОСОБА_3 до Одеської митниці ДФС для проходження стажування в термін з 27.04.2017 року по 05.05.2017 року - наказом №66-к від 24.04.2017 року.

27 квітня 2017 року наказом Одеської митниці ДФС №364-о (т. 1 а.с. 9-10) було зараховано на стажування ОСОБА_3 в термін з 27.04.2017 року по 05.05.2017 року на посаді начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України, начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України.

28 квітня 2017 року в.о. начальника Одеської митниці ДФС листом (за вих. № 620/8/15-70-04) (т.1 а.с. 13) повідомив директора департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ДФС про порушення клопотання щодо погодження переведення начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України.

За результатами проходження позивачем стажування для набуття практичного досвіду та ознайомлення з посадовими обов'язками начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України складено висновок від 10.05.2017 року, відповідно до якого позивач отримав оцінку «відмінно» за проходження вищевказаного стажування (т. 1 а.с. 17-18).

05 травня 2017 року директор департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ДФС погодив переведення ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України (т. 1 а.с. 16).

12 травня 2017 року ОСОБА_3 звільнений з посади начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України в порядку переведення для подальшої роботи в Одеській митниці ДФС на посаді начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України згідно з п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України та п. 2 ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу».

Підставою для прийняття вказаного наказу про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України був лист Одеської митниці ДФС від 12.05.2017 №226/9/15-70-04 (т. 1 а.с. 19), яким виконуючий обов'язки начальника Одеської митниці ДФС Сафонов С.Г. просив т.в.о голови Державної служби геології та надр України розглянути питання щодо звільнення в порядку переведення до Одеської митниці ДФС начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України ОСОБА_3 та у разі позитивного вирішення питання по суті звільнити ОСОБА_3 згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України п. 2 ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу» в порядку переведення для подальшої роботи в Одеській митниці ДФС.

На підставі зазначеного листа позивача було звільнено з посади начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України та 13 травня 2017 року позивач написав заяву про прийняття на роботу на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України в порядку переведення згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України п. 2 ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу».

Суд вважає, що відповідач мав всі можливості до направлення листа до Державної служби геології та надр України щодо розгляду питання щодо звільнення в порядку переведення до Одеської митниці ДФС начальника Азово-Чорноморського міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України ОСОБА_3 погодити проект наказу про призначення позивача на посаду, втім такою можливістю не скористався.

Листом від 16.05.2017 за вих. №3128/9/15-32-22-02-06 ГУ ДФС в Одеській області повідомила Одеську митниця ДФС про те, що питання про погодження проекту наказу про призначення позивача на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України буде вирішено після отримання УВБ ГУ ДФС в Одеській області результатів психофізіологічного інтерв'ю (т. 1 а.с. 23).

Тільки на 13.06.2017 року було призначено проходження ОСОБА_3 психофізіологічного тестування з використанням поліграфа як кандидата на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України та пройдено позивачем (т. 1 а.с. 25).

Судом встановлено, що позивач не одноразово звертався до Начальника Одеської митниці ДФС Власова О.С. щодо з'ясування питання погодження наказу про прийняття Позивача на посаду в порядку переведення, про що свідчить картка обліку особистого прийому громадян (наявна в матеріалах справи).

У зв'язку з відсутністю наказу про призначення тривалий час, позивач звернувся до ГУ ДФС в Одеській області із запитом від 10.08.2017 року, в якому просив надати інформацію про причини відсутності наказу про його призначення в Одеській митниці ДФС.

На вказаний запит позивачем було отримано від ГУ ДФС в Одеській області лист від 23.08.2017 року за вих. №69/ЗШ/15-32-22-02-07 відповідно до якого останній повідомляє, що питання про погодження призначення позивача на відповідну посаду мало розглядатися після отримання результатів анонімного тестування з використанням поліграфа, з чого суд доходить висновку, що на 23.08.2017 року у відповідача не було цих відомостей.

Під час судового розгляду справи, відповідачем було зазначено в своїх письмових запереченнях, що станом на листопад 2017 року відповідач не ознайомився з результатами психофізіологічного тестування позивача. що також підтверджується службовою запискою від 23.11.2017 року №1116 (т. 1 а.с. 180).

В судовому засіданні представник відповідача також зазначив, що не вчиняв жодних дій для такого ознайомлення, та лише в грудні 2017 року надав до суду пояснення в яких повідомив суд, що його представник був ознайомлений з вказаним висновком, втім дати ознайомлення не повідомив та відповідних доказів ознайомлення до суду не надав.

Після проходження вищевказаного тестування з використанням поліграфа наказ щодо призначення позивача на зазначену посаду не погоджувався та не було надано відповіді позивачу чому вказаний наказ не видається.

Натомість наказом Одеської митниці ДФС від 14.09.2017 року начальником управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС України було призначено третю особу ОСОБА_4.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗПП України, підставами припинення трудового договору є: переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу», державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 41 ЗУ «Про державну службу», переведення здійснюється лише за згодою державного службовця. У разі переведення державного службовця на іншу посаду йому виплачується заробітна плата, що відповідає посаді, на яку його переведено.

Частиною п'ятою статті 24 КЗпП України передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відтак, ОСОБА_3 було правомірно звільнено з попереднього місця роботи в порядку переведення на роботу у Одеську митницю ДФС, вказане переведення було погоджено відповідними керівниками організацій з якої вибув та на яку мав бути прийнятий позивач.

Таким чном, згідно до приписів ст. 24 КЗпП України у відповідача відсутні підстави для відмовлення у прийнятті на посаду в порядку переведення, у зв'язку із наданням останнім попередньо згоди на переведення, та відповідач не має права відмовляти в укладенні трудового договору з позивачем.

Відповідно до пояснень відповідача заступником начальника Одеської митниці ДФС P.M. Мінченко, за дорученням начальника Одеської митниці, було здійснено ознайомлення з довідкою щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням поліграфа ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 77 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач стверджує, що саме заступником начальника Одеської митниці ДФС P.M. Мінченко, за дорученням начальника Одеської митниці, було здійснено ознайомлення з довідкою щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням поліграфа ОСОБА_3, проте на пропозицію суду надати докази щодо здійснення вказаного ознайомлення з результатами психофізіологічного тестування з використанням поліграфа ОСОБА_3 відповідач не надав, як й не повідомив дату ознайомлення та місто.

Відповідно до ст. 72 КАСУ, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, відповідач не надав доказів підтверджуючих обставини на які він посилається відповідно до приписів ст. ст. 72, 77 КАСУ, а саме не надав доказів перебування заступника начальника Одеської митниці ДФС P.M. Мінченко у відряджені (у місті Києві у Головному управління внутрішньої безпеки ДФС) для ознайомлення з довідкою щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням поліграфа ОСОБА_3

Окрім того, відповідачем також не було надано зазначене в поясненнях доручення начальника Одеської митниці видане заступнику начальника Одеської митниці ДФС Р. М. Мінченко на підставі якого було здійснено ознайомлення з довідкою щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням поліграфа ОСОБА_3, та його реєстрацію.

Суд зазначає, що у запереченнях відповідача проти адміністративного позову (від 03.11.2017 року вих. №3014/15-70-10) відповідач стверджує, що станом на 03.11.2017 р. результати проходження психофізіологічного тестування ОСОБА_3 на адресу відповідача не надходили, так само відсутня інформація про надходження таких результатів до Управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС. Однак, в поясненнях (від 08.12.2017 року) відповідач вже посилається на проведення останнім ознайомлення з результатами психофізіологічного тестування ОСОБА_3, що також свідчить, що до подання позову по даній справі позивачем, відповідач не був ознайомлений з результатами психофізіологічного тестування ОСОБА_3 та не здійснював дій для отримання цих результатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАСУ, суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд встановив, що відповідачем не приймалось письмове рішення про відмову позивачу у прийняті останнього на посаду в порядку переведення.

Крім того суд також вважає безпідставним аргумент відповідача щодо не призначення на посаду позивача з посиланням на результат тестування, так як відповідно до п. 5 розділу І Інструкції щодо застосування комп'ютерних поліграфів у роботі Міністерства доходів і зборі в України (зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2013 р. за №1748/24280), результати опитування не тягнуть правових наслідків. Не можуть бути підставою для прийняття будь-яких адміністративно-управлінських рішень стосовно особи, а використовуються виключно як відомості ймовірного або орієнтувального характеру для можливого формування у службових (посадових) осіб Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів), його територіальних органів внутрішнього переконання для здійснення заходів у сфері службової діяльності (висунення оперативно-слідчих версій, визначення найоптимальніших шляхів з їх перевірки, організації подальшої перевірки кандидатів на службу, навчання та роботи з працівниками Міндоходів, його територіальних органів, підпорядкованих установ та організацій тощо).

Результати опитування не мають будь-якої доказової сили, а лише орієнтують на здобуття матеріальних та інших доказів у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. п. 1,2, 3, розділу ІІІ «Сфери можливого використання поліграфа в діяльності Міндоходів та його територіальних органів» Інструкції щодо застосування комп'ютерних поліграфів у роботі Міністерства доходів і зборі в України Зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2013 р. за №1748/24280, використання поліграфа із проведення заходів сприяння оперативно-розшуковій діяльності в системі Міндоходів та його територіальних органів: звужування кола підозрюваних та ймовірно причетних осіб до події, що перевіряється; виявлення можливості причетності особи, що опитується, до планування, підготовки або вчинення правопорушення; оцінювання правдивості свідчень, наданих особою; одержання інформації орієнтувального характеру про підготовку або вчинення правопорушень, щодо напрямів здобуття доказів; отримування ймовірної та орієнтувальної інформації про механізм і спосіб здійснення правопорушення; визначення оперативно-слідчих версій та проведення першочергових оперативно-розшукових заходів для виявлення, розкриття та припинення правопорушень. Перевірки кандидатів із використанням поліграфа можуть проводитися в процесі вирішення питань щодо прийому особи на роботу (службу) до Міндоходів, його територіальних органів, підпорядкованих установ та організацій. Використання поліграфа у роботі з кандидатами здійснюється за допомогою основних блоків тестів для отримання інформації про: анкетні дані, що приховуються або викривлені; наявність алкогольної або наркотичної залежності; прояви девіантної поведінки та їх особливості; конфліктні зони особистості, схильність до суїциду; приховані мотиви вступу (переходу, поновлення) на службу (роботу), навчання; кримінальне минуле, зв'язки з криміналітетом. Використання поліграфа під час проведення службових розслідувань та перевірок, профілактичних заходів може здійснюватися для отримання інформації про: правдивість відомостей, що надаються особою при проведенні службових розслідувань та перевірок; наміри або підготовку до вчинення корупційних та інших протиправних дій з боку працівників; наявність небезпеки, незаконних посягань, пов'язаних з виконанням службових обов'язків, для визначення необхідних заходів щодо захисту працівника; можливе розголошення працівником відомостей, що містять державну таємницю, службову або конфіденційну інформацію.

Відповідно до п. 4 розділу III «Сфери можливого використання поліграфа в діяльності Міндоходів та його територіальних органів» Інструкції щодо застосування комп'ютерних поліграфів у роботі Міністерства доходів і зборі в України Зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2013 р. за №1748/24280 (Надалі Інструкція), наведений перелік сфер застосування поліграфа є вичерпним.

Отже, перевірка кандидата із використанням поліграфа може проводиться в процесі вирішення питань щодо прийому особи на роботу (службу) до Міндоходів, його територіальних органів, підпорядкованих установ та організацій та здійснюватись за допомогою основних блоків тестів для отримання інформації про: анкетні дані що приховуються або викривлені; наявність алкогольної або наркотичної залежності; прояви девіантної поведінки та їх особливості; конфліктні зони особистості, схильність до суїциду; приховані мотиви вступу (переходу, поновлення) на службу (роботу), навчання; кримінальне минуле, зв'язки з криміналітетом.

Однак, в порушення вказаних норм Інструкції використання поліграфу проводилось в процесі вирішення питань щодо прийому ОСОБА_3 на роботу в порядку переведення до Міндоходів (його територіальних органів) з метою отримання інформації про виявлення та запобігання можливим корупційним рикам, що суперечить розділу III Інструкції, а саме - «Сфери можливого використання поліграфа в діяльності Міндоходів та його територіальних органів».

Відповідно до п. 3, розділу І Інструкції, метою проведення опитування є отримання ймовірної та орієнтувальної інформації, яку іншим шляхом отримати неможливо, для її використання в діяльності щодо попередження та виявлення корупційних та інших протиправних дій з боку працівників, гарантування їх безпеки та захисту від незаконних посягань, пов'язаних із виконанням службових обов'язків, зняття з них безпідставних звинувачень або підозр.

Отже, вказаний пункт передбачає проведення опитування з метою попередження та виявлення корупційних та інших протиправних дій з боку саме працівників, а не кандидатів на відповідну посаду.

Відповідно до п. 4, розділу І Інструкції, опитування не передбачає отримання незаперечних результатів щодо реагування особи на психологічні стимули, а висновки за наслідками використання поліграфа мають виключно ймовірний та орієнтувальний характер.

Згідно до ч. 2 розділу VI Інструкції, у довідці спеціаліста поліграфа зазначається, що висновки носять ймовірний та орієнтувальний характер, не можуть бути використані як доказ, а потребують додаткової перевірки та пошуку доказів в установленому законодавством порядку.

Згідно до п. 6 розділу І Інструкції, підставою для необхідності застосування поліграфа є документально підтверджені сумніви у правдивості інформації, що надається особою щодо обставин, які є предметом розслідування або перевіряються у встановленому законодавством порядку службовими (посадовими) особами Міндоходів, його територіальних органів та належать до сфер, визначених у розділі ІП цієї Інструкції, коли іншим шляхом отримати будь-які відомості щодо них неможливо.

Дане опитування із застосуванням поліграфу не є обов'язковим при вирішенні питання щодо прийому особи на роботу до митного органу. Інших причин та підстав відмови позивачу у призначенні на посаду у відповідача не має.

Отже, підсумовуючи усе вищевикладене, у відповідача була відсутня підстава для проведення опитування позивача за допомогою поліграфа (про що свідчить відсутність документально підтверджених сумнівів у правдивості інформації що надавалася ОСОБА_3, щодо обставин які є предметом перевірки, відсутність доказів проведення відносно ОСОБА_3 службового розслідування); дане опитування із застосуванням поліграфу не є обов'язковим при вирішенні питання щодо прийому особи на роботу до митного органу; відповідачем здійснено опитування Позивача за допомогою поліграфа з метою попередження та виявлення корупційних та інших протиправних дій з боку позивача, що суперечить вимогам інструкції, з огляду на те, що вказана мета опитування застосовується для працівників, а не для кандидатів на відповідну посаду; опитування не передбачає отримання незаперечних результатів щодо реагування ОСОБА_3 на психологічні стимули, а висновки за наслідками використання поліграфа мають виключно ймовірний та орієнтувальний характер, не можуть бути використані як доказ, а потребують додаткової перевірки та пошуку доказів в установленому законодавством порядку; результати опитування не тягнуть правових наслідків, не можуть бути підставою для прийняття будь-яких адміністративно-управлінських рішень стосовно ОСОБА_3.

При цьому як встановлено судом щодо третьої особи при прийнятті на посаду опитування на поліграфі не проводилось.

Відповідач обґрунтовує свою бездіяльність щодо недотримання строків видання наказу та допуску позивача до виконання своїх посадових обов'язків результатами проходження тестування за допомогою поліграфу, на яке його не мали підстав направляти.

Згідно до п.п. 3.4.5.1. «Регламенту Одеської митниці ДФС» затвердженого наказом Одеської митниці ДФС від 22.12.2016 року №578, проекти наказів про призначення, переведення, звільнення, погоджуються з керівниками підрозділів: структурного підрозділу-розробника документа, фінансування, бухгалтерського обліку та звітності, юридичного підрозділу, першим заступником (заступником) начальника Митниці відповідно до розподілу функціональних обов'язків, а також додаткового погоджується підрозділом внутрішньої безпеки відповідного ГУ ДФС.

Окрім того відповідно до п. п. 3.4.10.1 та 3.4.10.2 п. 3.4.10 «Регламенту Одеської митниці ДФС» затвердженого наказом Одеської митниці ДФС від 22.12.2016 року №578, встановлюються такі терміни розгляду та погодження розпорядчих документів: керівниками структурних підрозділів - не більше 1 робочого дня від часу надходження такого проекту до структурного підрозділу; керівником юридичного підрозділу - не більше 2 робочих днів від часу надходження такого проекту до структурного підрозділу.

Вказане вище свідчить про порушення відповідачем також й строків погодження наказу про призначення Позивача, передбачених власним регламентом Відповідача.

Крім того, згідно листа Міністерства соціальної політики України від 25.09.2013 №175/06/186-13, для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України.

У листі-запиті доцільно зазначити строк, в який просять звільнити працівника. Це підтверджуватиме зобов'язання про прийняття на роботу в порядку переведення у вказаний в документі термін. Відсутність у листі-запиті строку звільнення може призвести до виникнення трудових спорів. Лист-запит, як правило, видається працівникові або надсилається на інше підприємство поштою.

У разі згоди власника або уповноваженого ним органу підприємства, на якому працює працівник, на припинення з останнім трудового договору за п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі переведення працівнику необхідно подати відповідну заяву з проханням звільнити його з роботи. Прийняття на іншу роботу здійснюється теж на підставі відповідної заяви працівника з проханням прийняти на роботу в порядку переведення. Припинення трудового договору і прийняття на роботу мають бути оформлені наказами чи розпорядженнями відповідних власників підприємств або уповноважених ними органів про звільнення працівника з попереднього місця роботи та про прийняття його на нове місце роботи в порядку переведення з посиланням на п. 5 ст. 36 КЗпП України у погоджений сторонами строк.

Отже, між звільненням і прийняттям на роботу зазвичай перерви бути не повинно.

Так, відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у разі обґрунтованості позову суд своїм рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення, з першого робочого дня (наступного після дня звільнення з попереднього міст роботи), якщо не було обумовлено іншої дати. З іншими особами договір про прийняття на роботу укладається з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу.

Предметом розгляду даної справи є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо затримання погодження наказу на призначення на посаду, призначення на посаду позивача, допуску його до виконання посадових обов'язків та отримання заробітної плати, оскільки самого рішення про відмову у призначенні на посаду Позивача не існувало та не існує на даний час.

Таким чином належним способом захисту порушених прав позивача на працю є саме оскарження бездіяльності відповідача щодо не видання наказу про призначення позивача на посаду, та відновлення порушених прав позивача шляхом видання відповідного наказу та виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також скасування наказу про призначення третьої особи на посаду на яку його переводили.

З наявних матеріалів справи вбачається та визнається відповідачем, що рішення про відмову у призначені позивача на посаду відповідачем взагалі не приймалось.

Позивач проходив стажування з метою набуття практичного досвіту та підвищення рівня професійної компетенції, тому посилання відповідача на порушення строків стажування для призначення на посаду в порядку переведення є безпідставними, оскільки приписами діючого законодавства не передбачено проходження стажування при прийнятті на роботу в порядку переведення в тому числі для призначення на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України, про що свідчить й той факт, що третя особа такого стажування не проходила.

Окремо слід зауважити, що в чинному законодавстві відсутня така підстава для не укладання з позивачем трудового договору, як відхилення від строків стажування з метою набуття практичного досвіту та підвищення рівня професійної компетенції.

Проте, як встановлено судом та не заперечується представником відповідача, відповідач видав наказ про призначення ОСОБА_4 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України, без розгляду заяви позивача щодо призначання на зазначену посаду в порядку переведення, та за відсутності підстав та рішення Відповідача про відмову у прийнятті на вказану посаду в порядку переведення.

Отже, вищезазначений наказ про прийняття на роботу третьої особи є незаконним та таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, отже підлягає скасуванню.

При цьому враховуючи те, що ст. 40 КЗпП якою передбачено, що в разі поновлення на посаді звільненого працівника особа яка працює на його місці підлягає звільненню не розповсюджується на цей спір, суд вважає, що для повного захисту прав позивача слід скасувати наказ про призначення третьої особи на цю посаду з моменту набрання рішенням суду законної сили, в такому випадку права третьої особи не будуть порушені даним рішенням.

Водночас відповідачем з вини якого стався цей спір повинен запропонувати третій особі іншу посаду яка є вакантною для недопущення порушення його прав.

Суд зазначає, що приписи відносно необхідності погодження наказу стосовно призначення на посаду передбачені регламентом, однак будь - який регламент не може суперечити приписам чинного законодавства, за таких обставин, враховуючи, що частиною п'ятою статті 24 КЗпП України, яка має вищу юридичну силу, встановлено імперативну норму відносно неможливості відмови Відповідачем Позивачу в прийнятті на роботу в порядку переведення, не зважаючи на відсутність будь-яких погоджень чи висновків психофізіологічного тестування.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у разі обґрунтованості позову суд своїм рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення, з першого робочого дня (наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи), якщо не було обумовлено іншої дати. З іншими особами договір про прийняття на роботу укладається з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу.

Згідно із правовим висновком зазначеним у Постанові ВСУ від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Відповідні положення щодо обов'язковості направлення листа-запиту (клопотання) нового роботодавця за місцем роботи працівника кореспондують з судовою практикою. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (висловленої в ухвалі від 25.09.2013 №6-34205св13), для звільнення за п.5 ст.36 КЗпП України необхідне клопотання власника того підприємства, установи, організації, куди працівник переводиться. Працівник повинен подати заяву власникові підприємства (установи, організації), з якого він звільняється, оскільки закон вимагає згоди власника на припинення трудового договору в порядку переведення на інше підприємство, в іншу установу, організацію.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч. 2 ст. 235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

Так, частиною 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до ст. 27. ЗУ "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Та виходячи з даних довідки про розмір грошового забезпечення позивача за один робочий день його середня заробітна плата становить 176,66 грн.

Враховуючи норми тривалості робочого часу на 2017 рік, період вимушеного прогулу позивача складає обраховується починаючи з першого дня, коли позивач повинен був прийнятий на роботу - з 15 травня 2017 року (оскільки 13 травня, була субота) по дату прийняття судом рішення про прийняття позивача на посаду.

Період з часу звільнення позивача до прийняття судом рішення становить 315 днів, тому сума, що підлягає стягненню складає: 176,66 грн. х 315 днів = 55647,90грн.

Згідно до ч. 1 ст. 1 КЗпП України, кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.

Статтею 23 Загальної Декларації визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю.

Стаття 25 Загальної декларації закріплює, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї, і право на забезпечення в разі безробіття, хвороби, інвалідності, вдівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини.

Кожна людина має право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені (ст. 28 Загальної Декларації прав людини).

Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності".

Враховуючи, що частиною п'ятою статті 24 КЗпП України передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору прийняття судом рішення по даній справі в частині зобов'язання відповідача вчинити певні дії не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Щодо вимоги позивача про допущення його до роботи на посаді начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС України, то суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки, зобов'язання Одеську митницю Державної фіскальної служби України призначити ОСОБА_3 на цю посаду в порядку переведення з 15.05.2017р. повністю відновлює порушенні права позивача, та доказів того, що його не допустять після набрання законної сили рішення до роботи матеріали справи не містять.

Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03.03.2016 року №50, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 року за №457/28587 затвердженні Типові правила внутрішнього службового розпорядку (далі - Правила).

Згідно частини 2 Розділу ІІІ Правил у державних органах, як правило, встановлюється п'ятиденний робочий тиждень із тривалістю роботи по днях: понеділок, вівторок, середа, четвер - по 8 годин 15 хвилин, п'ятниця - 7 годин; вихідні дні - субота і неділя.

Позивач в позові просить зобов'язати Одеську митницю ДФС призначити його на цю посаду з 13.05.2018 року, проте судом встановлено, що 13.05.2018 року був вихідним днем (субота), а тому суд вважає, що позивача необхідно призначити на посаду з 15.05.2018 року (понеділок).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову позивача.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст..ст.9, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Визнати протиправним порушення Одеською митницею Державної фіскальної служби України строків погодження та видання наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС України в порядку переведення.

Визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 14.09.2017р. №878-о.

Зобов'язати Одеську митницю Державної фіскальної служби України призначити ОСОБА_3 на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС України в порядку переведення з 15.05.2017р.

Стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби України (код 39441717 м.Одеса вул.Гайдара 21-а) на користь ОСОБА_3 ( і.п.н.НОМЕР_1 АДРЕСА_1) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 55647,90грн. з утриманням усіх податків та зборів.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Одеської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_3 місячної заробітної плати у розмірі 5300грн. з утриманням усіх податків та зборів.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Е.А.Іванов

.