Справа № 815/6702/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6702/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Андрухіва В.В.

за участю секретаря судового засідання Рижук В.І.

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника позивача ОСОБА_2 (згідно статуту),

представника відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський логістичний центр до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Чорноморський логістичний центр звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 19.09.2017 року та № від 19.09.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.09.2017 року ТОВ «Чорноморський логістичний центр» за результатами планової виїзної перевірки, що проводилась Головним управлінням ДФС України в Одеській області були одержані податкові повідомлення-рішення: форми «В4» № від 19.09.2017 року, яким Товариству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2221140 грн.; форми «П» № від 19.09.2017 року, яким Товариству зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 12755640 грн. Позивач вказав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту від 04.09.2017 року №1185/15-32-14-03-38759383 про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський логістичний центр» за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, складеного ГУ ДФС в Одеській області. Не погоджуючись із висновками ОСОБА_3 перевірки, Товариством в порядку ст. 86 Податкового кодексу України були подані заперечення на даний ОСОБА_3 перевірки. Листом контролюючого органу №9326/10/15-32-14-03-08 від 18.09.2017 року висновки ОСОБА_3 перевірки залишені без змін. Товариство оскаржило в адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення шляхом подання відповідної скарги до Державної фіскальної служби України, але рішенням №29258/6/99-99-11-01-01-25 від 07.12.2017 року податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 19.09.2017 року, № від 19.09.2017 року залишено без змін.

Також позивач зазначив, що ТОВ «Чорноморський Логістичний Центр» створено шляхом перейменування ТОВ «ОСОБА_4 - Юкрейн» (згідно з рішенням Загальних зборів учасників Товариства від 18.02.2015 року) в TOB «Іллічівський Логістичний Центр». Після цього, на підставі рішення позачергових Загальних зборів учасників Товариства від 27.02.2017 року змінено назву підприємства на TOB «Чорноморський Логістичний Центр». Після створення у 2013 році та до травня 2015 року Товариство не здійснювало жодної господарської діяльності, зокрема, не укладало угод. Починаючи з травня 2015 року, як вказав позивач, Товариство приступило до ведення господарської діяльності за основними її статутними видами, та яку здійснює станом на даний час.

Позивач вказав, що до основних статутних видів господарської діяльності Товариства належить, зокрема, діяльність у сфері складського господарства - основний вид діяльності; надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; діяльність інших засобів тимчасового розміщування; вантажний автомобільний транспорт; надання в оренду вантажних автомобілів.

Позивач зазначив, що діючи виключно з діловою метою, маючи намір одержати в майбутньому позитивний економічний ефект, та для досягнення поставлених довгострокових цілей, Товариством було укладено низку угод. В тому числі, між Товариством та стратегічним партнером - Публічним акціонерним товариством «Запорізький автомобілебудівний завод» було укладено договір оренди №1601/1 від 01.05.2015 року, за яким Товариство як орендар прийняло у строкове платне користування комплекс майна, а саме: промислові, складські, торгівельні, офісні приміщення, інженерні та інші споруди, відкриті майданчики, електромережі та обладнання, та інше майно. Усе орендоване майно, що є об'єктом оренди утворює цілісний (єдиний) майновий комплекс «Іллічівського заводу автомобільних агрегатів» (відокремлений госпрозрахунковий підрозділ публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод»).

Позивач вказав, що в охоплений перевіркою період, господарська діяльність Товариства не принесла прибутку та виявилась збитковою. Однак, викладені в ОСОБА_3 перевірки судження перевіряючих про те, що переважна більшість орендованих приміщень, обладнання та майна взагалі не використовується в господарській діяльності Товариства, на думку позивача, є помилковим та недостовірним.

Позивач вважав, що Товариство обґрунтовано відносило до складу собівартості витрати по орендованим приміщенням, обладнанню та майну (у т.ч. електромережам, теплотрасам, автошляхам чи іншим об'єктам інфраструктури, які є невід'ємною складовою частиною майнового комплексу).

Позивач зазначив, що в ході перевірки перевіряючими не було враховано, що до складу майнового комплексу входять об'єкти інфраструктури, інженерних комунікацій і систем, які становлять невід'ємну частину орендованого у ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» майна у складі майнового комплексу.

Також позивач зазначив, що досліджені в ході перевірки податкові накладні ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» оформлені належним чином, не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинним документом юридичної сили і доказовості, а тому підтверджують право Товариства на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту відповідних періодів.

Позивач вважав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтовані та не відповідають вимогами чинного законодавства України.

Ухвалою судді від 26 грудня 2017 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 13.02.2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час судового розгляду справи представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з наведених вище підстав.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надали до суду відзив на позов, в якому, посилаючись на акт перевірки позивача, відповідач зазначив, що відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, на виконання плану-графіку на III квартал 2017 року (липень), на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 12 липня №2745 та направлень від 20.07.2017 року №4243/14-03, №4244/14-03, №4245/14-03, №4246/14-03, №4247/14-03, №4248/14-03 фахівцями ГУ ДФС в Одеській області спільно з фахівцями Чорноморської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна планова виїзна перевірка TOB «Чорноморський Логістичний Центр» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютною законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року. Перевірка проводилась з 24.07.2017 року по 18.08.2017 року. За результатами проведеної перевірки складено акт №1185/15-32-14-03/38759383 від 04.09.2017 року.

Представник відповідача зазначив, що з метою підтвердження фактів щодо реального використання орендованих приміщень, обладнання та майна у господарській діяльності, їх достовірністю та повнотою врахуванням у складі витрат, в ході перевірки були досліджені договори суборенди, укладені TOB «Чорноморський Логістичний Центр» з контрагентами (покупцями). За результатами аналізу встановлено, що більша частина орендованого приміщення, обладнання та майна не використовувалась у господарській діяльності TOB «Чорноморський Логістичний Центр», а діяльність, яка пов'язана з наданням в суборенду приміщень, обладнання та майна - є не прибутковою (збитковою). За результатами досліджених та проаналізованих первинних документів встановлено, що у 2016 році TOB «Чорноморський Логістичний Центр» використано в господарській діяльності лише 28493,4 м.кв., що становить 30,76% від загальної площі 92602,4 м.кв.

Перевіркою встановлено, що у TOB «Чорноморський Логістичний Центр» витрати по орендній платі не можуть бути достовірно оцінені, так як орендовані площі не були повністю задіяні (використані) в господарській діяльності. Виявлене порушення вплинуло на оподаткування податком на додану вартість.

Представник відповідача вказав, що протягом 2015 року TOB «Чорноморський Логістичний Центр» отримано послуг оренди від ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» на загальну суму 7707465,09 грн., протягом 2016 року - на загальну суму 11891423,91 грн. TOB «Чорноморський Логістичний Центр» протягом 2015-2016 років частково здійснило розрахунки за орендоване приміщення, обладнання та майно з ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» на загальну суму 157191,16 грн. або 0,8% від загальної суми отриманих послуг. Станом на 31.12.2015 року по рахунку №6852 у TOB «Чорноморський Логістичний Центр» рахувалась кредиторська заборгованість по контрагенту ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» у сумі 7699965,09 грн., станом на 31.12.2016 року - у сумі 19441697,54 грн.

Також представник відповідача зазначив, що TOB «Чорноморський Логістичний Центр» віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціям з придбання послуг по оренді приміщень, обладнання та майна у ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» на підставі договору оренди №1601/1 від 01.04.2015 року на загальну суму ПДВ 2221140 грн., які неможливо під час проведення перевірки визначити як витрати, що пов'язані з придбанням послуг (оренди) для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Заслухавши вступне слово представників позивача та представників відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Згідно Виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Чорноморський Логістичний Центр» зареєстроване 16.07.2013 року за №1 002954 (а.с. 21-22, т. 1).

Основним видом економічної діяльності ТОВ «Чорноморський Логістичний Центр» є: «Складське господарство» (код КВЕД 52.10).

На підставі направлень, виданих ГУ ДФС в Одеській області від 20.07.2017 року №4243/14-03, №4244/14-03, №4245/14-03, №4246/14-03, №4247/14-03, №4248/14-03, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за III квартал 2017 року, на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 12 липня №2745, посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області проведена планова виїзна документальна перевірка TOB «Чорноморський Логістичний Центр», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютною законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки відповідачем складено ОСОБА_3 від 04 вересня 2017 року №1185/15-32-14-03/38759383 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ Чорноморський Логістичний Центр, , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютною законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року».

Відповідно до висновку акту, встановлено наступні порушення позивачем податкового законодавства, зокрема:

1) п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248, п.2 ст.3, п.1 ст.9 Закону №996-ХІV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 12755640 грн., у тому числі: 2015 рік 5894288 грн., 2016 рік 6861352 грн.;

2) п.198.5 ст.198 Податкового Кодексу України, встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21), за грудень 2016 року на суму 2221140 грн;

3) п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року), встановлення неподання до ДПІ декларації з податку на прибуток за 2014 рік.

На підставі зазначеного акту від 04 вересня 2017 року №1185/15-32-14-03/38759383, ГУ ДФС в Одеській області 19.09.2017 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 12755640 грн. (а.с. 185, т. 1);

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2016 року на суму 2221140 грн. (а.с. 184, т. 1).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, 28.09.2017 року позивач подав скаргу до ДФС України про скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС в Одеській області від 19.09.2017 року № та № (а.с. 200-214, т. 1).

На підставі направлень, виданих ГУ ДФС в Одеській області від 16.11.2017 року №8695/14-03, №8696/14-03, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, та на підставі наказу ДФС України від 10.11.2017 року №760, посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна позапланова перевірка TOB «Чорноморський Логістичний Центр», , з питань, що стали предметом оскарження податкових повідомлень рішень ГУ ДФС в Одеській області від 19.09.2017 року № та № за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено ОСОБА_3 від 28 листопада 2017 року №1726/15-32-14-03/38759383 «Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Чорноморський Логістичний Центр», , з питань, що стали предметом оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС в Одеській області від 19.09.2017 року № та №, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року» (а.с. 1-27, т. 2).

Відповідно до висновку акту, встановлено наступні порушення позивачем:

1) п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248, п.2 ст.3, п.1 ст.9 Закону №996-ХІV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 12755640 грн., у тому числі: 2015 рік 5894288 грн., 2016 рік 6861352 грн.;

2) п.198.5 ст.198 Податкового Кодексу України, встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21), за грудень 2016 року на суму 2221140 грн.;

3) п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року), встановлення неподання до ДПІ декларації з податку на прибуток за 2014 рік.

За результатами розгляду скарги ТОВ Чорноморський Логістичний Центр рішенням ДФС України від 07.12.2017 року №29258/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 19.09.2017 року № та № залишено без змін, а скарга ТОВ Чорноморський Логістичний Центр - без задоволення (а.с. 215-221, т. 1).

Також судом встановлено, що 01.04.2015 року між ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» (Орендодавець) та ТОВ Чорноморський Логістичний Центр (Орендар) укладено договір оренди №1601/1 (а.с. 42-51, т. 1), відповідно до предмету якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Промислова, 1.

Відповідно до п.5.2 вказаного договору, орендна плата є платежем, в який включено витрати Орендодавця: витрати Орендодавця, повязані із сплатою орендної плати за земельні ділянки; амортизаційні відрахування; податок на нерухомість; інші витрати, повязані з утриманням майна.

Відповідно до акту приймання-передачі від 01.05.2015 року до договору оренди №1601/1 від 01.04.2015 року (а.с. 52-117, т. 1), Орендодавець (ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод») передав, а Орендар (ТОВ Чорноморський Логістичний Центр) прийняв наступне майно, а саме: нежитлові приміщення, обладнання та інше майно, інше майно (матеріали), інше майно (матеріальні активи), інше майно (МНМА). Згідно п.7 вказаного акту приймання-передачі, загальна вартість відновлення переданого в оренду майна складає 55141077,87 грн.

Згідно розрахунку орендної плати до договору оренди №1601/1 від 01.04.2015 року (а.с. 118, т. 1), місячний розмір орендної плати за користування приміщеннями та майном з урахуванням індексації складає 811182,16 грн., ПДВ (20%) 162236,44 грн. Загалом на місяць 973418,60 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.44.1. ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до п.44.2. ст.44 Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Платники податку на прибуток підприємств, прибуток яких оподатковується за ставкою нуль відсотків і які відповідають критеріям, визначеним пунктом 154.6 статті 154 цього Кодексу, та платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об'єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику.

Методика бухгалтерського обліку тимчасових та постійних податкових різниць затверджується у порядку, передбаченому Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Суд погоджується з доводами позивача відносно того, що викладені в ОСОБА_3 перевірки судження перевіряючих про те, що переважна більшість орендованих приміщень, обладнання та майна взагалі не використовується в господарській діяльності TOB «Чорноморський Логістичний Центр», є помилковими.

TOB «Чорноморський Логістичний Центр» обґрунтовано відносило до складу собівартості витрати по орендованим приміщенням, обладнанню та майну (у т.ч. електромережам, теплотрасам, автошляхам чи іншим об'єктам інфраструктури, які є невід'ємною складовою частиною майнового комплексу), виходячи з наступного.

Так, відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності 17 (далі МСФЗ 17), оренда - це угода, згідно з якою орендодавець передає орендареві в обмін на платіж або ряд платежів право користування активом протягом погодженого періоду часу.

Згідно ст. 762 Цивільного кодексу України, по договорам оренди справляється плата, розмір якої встановлюється договірними відносинами. Плата за користування майном може визначатися у вигляді фіксованого платежу, який сплачується незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря (таке правило міститься у ст. 286 ГК України).

Відповідно до п.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З наданих позивачем довідок про доходи по видам діяльності за 2015-2016 роки вбачається, що за 2015 рік дохід ТОВ «Чорноморський Логістичний Центр» склав 2500800,96 грн., з якого послуги суборенди 396308,69 грн., за 2016 рік 9871248,14 грн., з якого послуги суборенди 2538624,38 грн. (а.с. 121-122, т. 2).

Суд погоджується з доводами позивача, що здійснення господарської діяльності передбачає ризик неодержання прибутку або понесення збитків.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 28 лютого 2011 року у справі №21-13а11, Верховний суд України погодився із висновками судів у цій справі, згідно яких збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Також суд погоджується з доводами позивача відносно того, що в акті перевірки контролюючим органом зроблено помилкові посилання на Положення (стандарт) бухгалтерського обліку в Україні, а саме на Положення (стандарт) бухгалтерського обліку в Україні 16 «Витрати», оскільки позивач складає свою звітність з початку діяльності згідно Міжнародних стандартів бухгалтерської звітності.

Згідно Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (далі - МСБО) 18 «Дохід» підприємство може оцінити достовірно дохід, пов'язаний з операцією по наданню послуги на етапі завершеності операції, який існує на кінець звітного періоду. Так, ТОВ «Чорноморський Логістичний Центр» виконуючи законодавчі норми, відображало у своєму обліку дохід від надання послуг згідно МСБО 18 «Дохід».

Для цілей бухгалтерського обліку для підприємств, які надають послуги застосовуються Положення (стандарти) які визначають собівартість. За аналогією з формуванням собівартості запасів (п.15-16 МСБО 2 «Запаси»), витрати на оренду повинні бути включені у собівартість послуг лише за умови, коли вони нерозривно пов'язані із наданням даних послуг.

Згідно принципів МЗФЗ відсутні чіткі вказівки по методиці алокації/розподілу витрат при формуванні собівартості, підприємство самостійно, використовуючи власні судження, розробляє облікову політику. Послідовне застосування такої облікової політики дозволяє сформувати надійну інформаційну базу, значущу при прийнятті економічних рішень її користувачами (МСФЗ IAS 8.10-12).

Витрати, що визнаються підприємством у складі прибутку чи збитку за період повинні класифікуватися відповідно до їх характеру або функції. Відповідно до вимог IAS 1, підприємство обирає найбільш доречний і надійний підхід до представлення витрат, що відповідає специфіці діяльності підприємства та галузі, в якій воно функціонує (МСФЗ IAS 1.99, 105).

МСФЗ не містять вказівок щодо розподілу конкретних видів витрат між функціональними напрямками. Підприємство самостійно визначає свої функціональні напрямки та послідовно застосовує ці визначення.

Собівартість послуг - сукупність прямих витрат, пов'язаних з виробництвом таких послуг.

Собівартість послуг складається з наступних елементів: матеріальні витрати; витрати на оплату праці; відрахування на соціальні потреби; амортизація; інші витрати, в тому числі і витрати на оренду приміщень за видами діяльності.

Для цілей управління в бухгалтерському обліку підприємство згідно з обліковою політикою використовує певний перелік статей витрат, які встановлюються організацією самостійно відповідно до галузевих особливостей.

Собівартість послуги являє собою вартісну оцінку використовуваних при її наданні сировини, матеріалів, палива, енергії, основних засобів, трудових ресурсів, а також інших витрат, необхідних для надання послуг.

Дохід (визнання виручки) за послуги з організації складського господарства, послуг суб'єктам зовнішньоекономічної діяльності в сфері митного оформлення вантажів, суборенди виробничих приміщень та інших основних видів діяльності підприємства та собівартість цих реалізованих послуг є пов'язані між собою операції.

Пов'язані між собою операції - дві або більше операцій пов'язані між собою так, що кожна окремо взята з них немає економічної (комерційної) сутності. В таких випадках аналізується загальний результат від таких операцій як від однієї угоди (IAS 18.13).

В контексті визнання виручки згідно МСБО 18 «Дохід» наступні фактори можуть вказувати на те, що операції пов'язані між собою: угоди укладаються в один і той самий час; дані операції за суттю є однією угодою, що спрямована на досягнення спільного (єдиного) комерційного результату; одна чи кілька операцій, якщо їх розглядати окремо не мають комерційного змісту, проте якщо їх розглядати сукупно, комерційний зміст транзакції присутній; здійснення однієї операції залежить від здійснення іншої операції.

Таким чином, ТОВ «Чорноморський Логістичний Центр» відображало пов'язані між собою операції за видами діяльності, як доходи так і витрати, та надавало перевіряючим в ході перевірки відповідні документи.

Згідно з п.13 МСБО 2 «Запаси», за умови, коли компанія несе витрати, що не залежать від обсягів реалізації продукції чи надання послуг (тобто, фактично дані витрати є постійними виробничими накладними витратами) та не можуть розподілитися між виробленими одиницями продукції (робіт, послуг) на основі нормальної потужності, надлишкові суми відносяться до витрат періоду, а не до собівартості. Тобто накладні витрати, що не розподіляються (до яких в даному випадку і відносяться витрати на оренду комплексу) не відноситимуться до собівартості послуг (п.19 МСФЗ 2), але вони пов'язані з господарською діяльністю підприємства і відносяться до основної діяльності з точки зору формування звітності .

Згідно з п.28 МСБО 18 «Виручка», якщо результат операції не може бути достовірно оцінений і відшкодування понесених витрат не є ймовірним, понесені витрати визнаються як витрати звітного періоду.

Витрати, які спрямовані на обслуговування та управління підприємством, включаються до складу інших витрат, визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку та відображаються на рахунку 92 «Адміністративні витрати».

Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підприємство самостійно визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Також в акті позапланової перевірки контролюючим органом проведено розрахунок, яким обраховано відсоток фактично використаного у господарській діяльності майна, який, на думку перевіряючих, становить 11,20% за 2015 рік (таблиця на арк.17 акту перевірки) та 30,76% за 2016 рік (таблиця на арк.10 акту перевірки).

З даних таблиць вбачається, що єдиним критерієм, який враховувався контролюючим органом при визначенні відсотка фактично використаного у господарській діяльності майна є загальна площа майна, фактично наданого у суборенду за договорами з суборендарями.

Тобто, на думку перевіряючих, майно використовується в господарській діяльності виключно у тому разі, якщо воно було передано в суборенду.

Однак, контролюючим органом не враховано, що до складу майнового комплексу входять об'єкти інфраструктури, інженерних комунікацій і систем, які становлять невід'ємну частину орендованого у ПАТ «ЗАЗ» майна у складі майнового комплексу.

Також, контролюючим органом не враховано, що протягом перевіряємого періоду окрім суборенди приміщень позивачем також здійснювались інші види діяльності.

Так, на підтвердження вищезазначеного позивачем надано:

1) договір про надання транспортно-експедиційних послуг №167/123 від 21.12.2015 року, укладений між ТОВ «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ» (Замовник) та ТОВ «Іллічівський Логістичний Центр» (Експедитор). На підтвердження виконання та реальності даного договору позивачем надано до суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) на 2015-2016 роки (а.с. 8-87, т. 3);

2) договір перевезення вантажів №64 від 18.08.2015 року, укладений між ТОВ «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ» (Експедитор) та ТОВ «Іллічівський Логістичний Центр» (Перевізник). На підтвердження виконання та реальності даного договору позивачем надано до суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) на 2015-2016 роки (а.с. 88-146, т. 3);

3) договір про надання послуг №0609/16/84 від 06.09.2016 року, укладений між ТОВ «Іллічівський Логістичний Центр» (Виконавець) та ТОВ ТКФ «ІДЕАЛ» (Замовник). На підтвердження виконання та реальності даного договору позивачем надано до суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 147-160, т. 3);

4) договір про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №110/21150763 від 30.11.2015 року, укладений між ТОВ «Іллічівський Логістичний Центр» (Виконавець) та ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (Замовник); договір про надання послуг зони митного контролю №111/21150764 від 30.11.2015 року, укладений між ТОВ «Іллічівський Логістичний Центр» (Виконавець) та ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (Замовник). На підтвердження виконання та реальності даного договору позивачем надано до суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 161-250, т. 3; а.с. 1-56, т. 4);

5) договір надання послуг №73 від 18.08.2016 року, укладений між ТОВ «Іллічівський Логістичний Центр» (Виконавець) та МПП «ТЕРСЬ» (Замовник). На підтвердження виконання та реальності даного договору позивачем надано до суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 57-67, т. 4).

Також в акті перевірки контролюючий орган зазначив, що ТОВ «Чорноморський Логістичний Центр» орендує фактично не цілісний майновий комплекс.

Проте, як вбачається з листа ПАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод» від 13.03.2015 року №154/1, позивачу було повідомлено, що ПАТ «ЗАЗ» не розглядає можливість часткової здачі в оренду нерухомості, обладнання та майна за адресою: м. Іллічівськ, вул. Промислова, 1 (а.с. 28, т. 2). Зазначено, що об'єкт оренди за адресою: м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1 утворює єдиний/цілісний майновий комплекс відокремленого госпрозрахункового підрозділу «Іллічівський завод автомобільних агрегатів» ПАТ «ЗАЗ». Оренда окремих складових частин об'єкту (зокрема, електромереж, теплотрас, трансформаторних підстанцій, автошляхів чи інших об'єктів інфраструктури) не влаштовує та не цікавить ПАТ «ЗАЗ» як власника майна.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є обєктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд зазначає, що досліджені в ході перевірки податкові накладні ПАТ «ЗАЗ» оформлені належним чином, не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.201.1 Податкового кодексу України, Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 спричиняють втрату первинним документом юридичної сили і доказовості, а отже беззаперечно підтверджують право Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський логістичний центр на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту відповідних періодів.

Посилання відповідача на необхідність застосування п.п. «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України та обовязок позивача нарахувати податкові зобовязання за послугами оренди, під час придбання яких суми податку були включені до податкового кредиту, через нібито використання цих послуг в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, суд до уваги не бере, оскільки відсутність договорів суборенди на частину майна, що орендується позивачем у ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод», не свідчить про використання цього майна в операціях, що не є господарською діяльністю.

Крім того, здійснюючи розрахунок площі орендованих приміщень, що використовуються позивачем (власне використання та надання в суборенду), відповідачем не враховано, що предметом договору оренди з ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» є не лише нерухоме майно, а й велика кількість обладнання та іншого майна, перелік якого наведено в додатку №1 до договору (а.с. 53-183, т. 1), а тому неможливо розрахувати вартість оренди 1 кв.м нерухомого майна шляхом ділення суми орендної плати на площу орендованої нерухомості. Такий розрахунок є хибним. Крім того, сума орендної плати згідно умов договору оренди не обраховувалася сторонами, виходячи з вартості оренди 1 кв.м нерухомості.

Тому відповідач безпідставно виокремив з усього орендованого за договором №1601/1 від 01.04.2015 року майна певну його частину, яка на його думку, не використовувалася позивачем, в періоді, що перевірявся, та на власний розсуд безпідставно та необґрунтовано обрахував вартість оренди цієї штучно виокремленої частини майна, та безпідставно виключив цю вартість оренди з витрат відповідних звітних періодів та не врахував сплачену позивачем суму ПДВ у складі орендної плати за цю частину орендованого майна, до податкового кредиту, зменшивши позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями відємні значення обєкта оподаткування податком на прибуток та суми податку на додану вартість.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський логістичний центр є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ст.ст. 241-246, 255, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський логістичний центр (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) від 19.09.2017 року № та №.

Стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 3200 грн. (три тисячі двісті гривень) з Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський логістичний центр (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 квітня 2018 року.

Суддя В.В. Андрухів

.