Справа № 820/730/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 квітня 2018 р. справа № 820/730/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" (пров. Харківський, 6, м. Богодухів, Богодухівський район, Харківська область, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 року № 1 про збільшення суми податкового зобов'язання за платежем ПДВ на 2376072,00 грн. (з них 1584048,00 грн.- ПДВ, 792024,00 грн.);

- визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 року № 1 в частині застосування штрафу у розмірі 267708,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що контролюючий орган прийшов до безпідставного висновку про те, що правочини ТОВ "Богодухівський молзавод" з контрагентами не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет, оскільки підприємством надано до перевірки пакет всіх необхідних первинних документів на підтвердження реальності вчинення господарських операцій за відповідний період. Представник позивача зауважив, що фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № 1 від 25.01.2018 року слугували висновки відповідача про те, що засновники контрагентів позивача, допитані в рамках кримінальних проваджень, не мають відношень до реєстрації та фінансової діяльності підприємств. Однак, контролюючим органом не надано ані доказів щодо відкриття кримінальних проваджень щодо вказаних осіб, ані вироків суду щодо засновників контрагентів позивача або вироків суду щодо фіктивності контрагентів позивача, що, в свою чергу не може бути достатньою правовою підставою для висновків про нереальність вчинення господарських операцій позивача. Також, представник позивача зазначив, що контролюючим органом в акті перевірки не зафіксовано порушення ТОВ "Богодухівський молзавод" вимог ст. 120 ПК України в частині порушення строків реєстрації податкових накладних, а на вищезазначені порушення відповідач вказав лише у своїй відповіді на заперечення підприємства на акт перевірки. Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення - рішення № 1 від 25.01.2018 року фактично прийняте не на підставі висновків акту перевірки, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню. На підставі вищезазначеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувані податкові повідомлення рішення, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що під час перевірки ТОВ "Богодухівський молзавод" встановлено факт реалізації ТМЦ на користь не встановлених осіб, що вказує на порушення підприємством вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України. Так, представник відповідача вказав, що в рамках кримінальних проваджень були допитані засновники контрагентів позивача, які пояснили, що не мають відношення до реєстрації підприємств та їх подальшої фінансово-господарської діяльності, що, на думку відповідача, вказує на нереальність вчинення господарських операцій позивача з контрагентами. На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали своєї правові позиції в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області на підставі направлень від 17.11.2017 року № 9895, 9896, 9897, 9898, 9899, 9900, 9901, наказу № 5984 від 25.10.2017 року проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року, валютного за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року.

Результати перевірки викладені в акті № 19/20-40-14-01/-08/365 від 02.01.2018 року.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "Богодухівський молзавод" п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено розмір позитивного значення ряд. 18, визначеного у деклараціях з податку на додану вартість, переданих для включення до складу податкових декларацій по ТОВ «Богодухівський молзавод» на загальну суму 715 215 грн., в тому числі: за травень 2016 - 181 273 грн., за червень 2016- 83 333 грн., за липень 2016 - 87 500 грн., за вересень 2016 - 506 грн., за жовтень 2016 - 177 186 грн., за лютий 2017 - 185 417 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивач11.01.2018 року надав до контролюючого органу заперечення, проте рішеннями ГУ ДФС у Харківській області від 22.01.2018 року № 2069/10/20-40-14-01-17 та від 22.01.2018 року № 2141/10/20-40-14-01-17 висновки акту залишено без змін.

На підставі зазначених висновків контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № 1 від 25.01.2018 року, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 50 % в сумі 267708,89 грн., а також податкове повідомлення-рішення № 1 від 25.01.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 2376072,00 грн.

Щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № 1 від 25.01.2018 року, суд зазначає наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про нереальність господарських операцій ТОВ "Богодухівський молзавод" із контрагентами у перевіряємий період.

Проте суд не погоджується із вказаними висновками, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Богодухівський молзавод» (Постачальник) та ТОВ «Ліліон Вест» (Покупець) укладено договір поставки №БУ-0000004 від 13.01.2017р. (т. 3 а.с. 166-167).

На виконання умов вказаного договору позивач поставив на адресу ТОВ «Ліліон Вест» сирний продукт «Російський» у кількості 8750 кг загальною вартістю 1050000 грн. та замінник молочного жиру у загальній кількості 31818,182 кг та вартістю 1050000 грн., що підтверджується видатковими накладними №БУ- 0000485 від 08.02.2017р., №БУ-0000059 від 13.01.2017 р., №БГ-0000254 від 14.01.2017р., №БГ- 0000255 від 15.01.2017р., податковими накладними одатковими накладними N923 від 08.02.2017р. та N923 від 13.01.2017р., ТТН №485/1, N9485/2 від 08.02.2017р., №59/1, №59/2 від 13.01.2017 р., №254/1, №254/2 від 14.01.2017р., №255/1, №255/2 від 15.01.2017р. (т. 3 а.с 168-179, 184-189).

Розрахунки за поставку вказаної продукції проведено у безготівковій формі, що підтверджується меморіальними ордерами від 08.02.2017р. №148 на суму 600000,00 грн., 08.02.2017р. N9149 на суму 450000,00 грн., 13.01.2017р. № 84 на суму 500000,00 грн., 13.01.2017р. №83 на суму 550000,00 грн. (т.3 а.с. 180-183).

Також, 25.05.2016 року між ТОВ «Богодухівський молзавод» (Постачальник) та ТОВ «РОДНІК-СТАЙЛ» (Покупець) укладено договір поставки № БУ-0000062 від 25.05.2016р., предметом якого було постачання на адресу покупця ВТ ковбасний Харківський 50% копчений фасований у кількості 10450 кг на загальну суму 418000 грн., сирний продукт «Російський» у кількості 9333,33 на загальну суму 700000 грн., та замінник молочного жиру у кількості60454,55 кг загальною вартістю 1995000 грн. (т.3 а.с. 50-51).

Реальність виконання умов вказаного правочину підтверджується видатковими накладними БУ-0001986 від 25.05.2016 р., БУ-0002510 від 11.07.2016р., БУ-0003362 від 16.09.2016 р., №БГ-0000342 від 17.09.2016р., №БУ-0003393 від 20.09.2016 р., БГ-0000344 від 24.09.2016р., податковими накладними та розрахунками коригування №58 від 25.05.2016 р., № 27 від 11.07.2016р., №34 від 16.09.2016, РК№1 від 20.10.2016р., РК№2 від 20.10.2016р., № 38 від 20.09.2016р., РК№2 від 20.10.2016р., ТТН №1986, №1986/1 від 25.05.16р., №2510, №2510/1 від 11.07.16р., №3362, 3362/1 від 16.09.16р., №342, №342/1, №342/2 від 17.09.16р„ №3393, №3393/1, №3393/2 від 20.09.16р., №344, №344/1, №344/2 від 24.09.16р. (т.3 а.с. 52-73, 81-98).

Оплата покупцем здійснена у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням 25.05.16р. на суму 418000 грн. та меморіальними ордерами 11.07.16р. на суму 700000,00 грн., 16.09.16р. на суму 1050000 грн., 20.09.16р. на суму 945000 грн. (т.3 а.с. 74-80).

Судом встановлено, що 09.09.2016 року між ТОВ «Богодухівський молзавод» (Постачальник) та ТОВ «Вітотрейдинг» (Покупець) укладено договір поставки №ХФ-000208, предметом якого була поставка ТОВ «Богодухівський молзавод» масла селянського солодкового фасованого 73% ТМ «Красноградське» у кількості 1200 штук на загальну суму 16152 грн. (т.3 а.с. 128-129).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного правочину позивачем залучено до матеріалів справи видаткові накладні від 12.10.2016р. №ХФ-03686, від 16.09.2016р. №ХФ- 03352, від 07.10.2016р. № ХФ-03611, від 05.10.2016р. №ХФ-03587, від 10.10.2016р. №ХФ-03677, від 03.10.2016р. №ХФ-03576, податкові накладні від 12.10.16р. №738/1, від 16.09.16р. №1082/1, від 16.09.16р. №1082/1, від 07.10.16р. №400/1, від 05.10.16р. №209/1, від 10.10.16р. №518/1, від 03.10.16р. №89/1, ТТН від 12.10.2016р. №ХФ-03686, від 16.09.2016р. №ХФ-03352, від 07.10.2016р. №ХФ-03611, від 05.10.2016р. №ХФ-03587, від 10.10.2016р. №ХФ- 03677, від 10.10.2016р. №ХФ-03677, від 03.10.2016р. №ХФ-03576 (т.3 а.с. 132-155, 161-165).

Оплата покупцем здійснена безготівковим шляхом, що підтверджується платіжними дорученнями № 17 від 30.09.2016р. на суму 3038,40 грн. та № 53 від 17.10.2016р. на суму 13113,60 грн.(т. 3 а.с. 130-131).

Також, 04.05.2016 року між ХФ ТОВ «Богодухівський молзавод» (Постачальник) та ТОВ «Курсверх» (Покупець) укладено договір поставки №ХФ-000140 від 04.05.2016р. на поставку сиру «Російський» 50% ТМ «КМЗ» у кількості 13230,3 кг на загальну суму 1587635 грн., масла солодковершкового «Селянське» 73% жиру, у кількості 6176,5 кг на загальну суму 525000 грн. (т. 3 а.с. 99-100).

Реальінсть виконання умов вказаного договору підтверджується видатковими накладними від 30.09.2016р. №ХФ- 26768 та від 31.07.2016р. №ХФ-21063, податковими накладними, розрахунками коригування № 940//1 від 13.05.2016р., № 1736//1 від 24.05.2016р., № 1512//1 від 21.06.2016р., № 1370//1 від 19.07.2016р., № 1437//1 від 20.10.2016р., № 1438//1 від 20.10.2016р., N9 1480//1 від 20.10.2016р., платіжними дорученнями від 13.05.2016р. на суму 587635,00 грн., 24.05.2016р. N9107 на суму 500000,00 грн., 21.06.2016р. №208 на суму 500000,00 грн., 19.07.2016р. N9307 на суму 525000,00 грн. (т.3 а.с. 101-127).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 25.10.2016 року між ХФ ТОВ «Богодухівський молзавод» (постачальник) та ТОВ «Борд-сервіс» (Покупець) укладено договір поставки № ХФ- на поставку продукту сирного плавленого ковбасного копченого «Харківський» «ВотТак» у кількості 21000 кг на загальну суму 1050000 грн. (т.3 а.с. 156-157).

Реальність укладеного правочину підтверджується наявними у матеріалах справи видатковою накладною від 31.10.16р. №ХФ-30500, платіжним дорученням від 25.10.2016 року № 50 на суму 1050000, 00 грн. рахунком фактурою від 25.10.2016 року, податковою накладною від 25.10.16р. №1770/1 та розрахунком коригування (т.3 а.с. 158-165).

Судом встановлено, що ХФ ТОВ «Богодухівський молзавод» поставлено продукти харчування на адресу ТОВ «Барнарда» (замінника молочного жиру у загальній кількості 23863,64 кг на суму 787500 грн. та Сирного продукту "Російський" у кількості 2708,33 кг на загальну суму 325000 грн., що підтверджується видатковими накладними від 16.02.17р. №БУ-0000537, від 17.02.17р. №БГ-0000320, від 18.02.17р. №БГ-0000321, від 28.02.17р. №БУ-0000606, податковими накладними від 16.02.17р. №41, від 28.02.17р. №60, ТТН №537 від 16.02.2017р., №320/1, 320/2, 320/3 від 17.02.2017р., №321 від 18.02.2017р., N9606 від 28.02.2017р. (т.3 а.с. 194-203, 207-210).

Оплата здійснена у безготівковій формі, що підтверджується меморіальними ордерами від 16.02.2017р. №20 на суму 187500 грн. та №19 на суму 600000 грн., 28.02.2017 №30 на суму 325000 грн. (т.3 а.с.204-206).

В подальшому, ТОВ «Перша агрокомпанія» згідно з договорами №1 від 16.02.2017 та N92 від 28.02.2017р. здійснено переведення боргу/уступку права вимоги було Первісним кредитором, а ТОВ «Барнарда» - Новим кредитором (т.3 а.с. 190-193).

Як було встановлено під час розгляду справи, продукти харчування та замінники молочного жиру, які ТОВ ТОВ «Богодухівський молзавод» поставляв вищезазначеним контрагентам, було виготовлено, у тому числі, із сировини, яку позивач придбавав у ТОВ «Катеринопільський агропродукт» ( договір № 1241 від 30.12.2015 року), ТОВ «Славянка», на підтвердження чого позивачем залучено до матеріалів справи видаткові накладні , рахунки на оплату, ТТН, рахунки- фактури (т. 2 а.с. 221-250, т. 3а.с. 1-12, т. 4 а.с. 46-47, 79).

Транспортування продукції здійснювалось ТОВ «Богодухівський молзавод», що зафіксовано в ТТН, а наявність власних транспортних засобів на балансі підприємства та водіїв підтверджується оборотно - сальдовою відомістю по рахунку № 105 (необоротні активи), наказами на прийому на роботу водіїв (т.3 а.с. 17-37).

Факт належного бухгалтерського обліку ТМЦ позивача підтверджується оборотно- сальдовою відомістю по рахункам № 260, 10 матеріальними затратами на виробництво (т. 2.а.с 201-220, т. 3 а.с. 13-16).

Також, на підтвердження наявності основних фондів, технічної можливості виготовляти та поставляти молочну продукцію підтверджується договорами оренди комплексу будівель та споруд з ТОВ «ВІВОС ВІКТОРІЯ» від 01.04.2015 року, договорами оренди майна з ТОВ «ВІВОС ВІКТОРІЯ» від 01.04.2014 року, від 01.05.2014 року, від 20.05.2014 року, від 02.06.2014 року, від 12.06.2014 року, від 16.06.2014 року, від 23.06.2014 року, від 02.06.2014 року, від 01.07.2014 року, від 21.07.2014 року, від 06.07.2015 року, договором суборенди землі від 09.11.2015 року (т. 2 а.с. 1-52).

Позивачем також залучено до матеріалів справи документи первинного бухгалтерського обліку, які відображають складський облік та переміщення виготовленого товару на підприємстві, посвідчення про якість та декларації виробника щодо відповідності санітарним нормам та правилам в розрізі поставок по контрагентам та висновок державної санітарно епідеміологічної експертизи щодо відповідності критеріям безпеки заміннику молочного жиру, закупки та поставки якого здійснював позивач (т. 4 а.с. 28-45, 48-78, 80-91)

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митногокордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Так, пункт 188.1 зазначеної статті встановлює, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, На дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, дані договори визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів до контрагентів позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов'язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності та повноти оформлення первинних документів, які складалися позивачем та його контрагентами.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договорами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж поставки товару та отримання прибутку.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ "Богодухівський молзавод", наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.

Між тим, як вбачається зі змісту акту перевірки та відзиву відповідача на позов, податковий орган прийшов до висновку про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Ліліон Вест», ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Вітотрейдінг», ТОВ «Курсверх», ТОВ «Борд-сервіс», посилаючись на пояснення засновниів вказаних підприємств, допитаних в рамках кримінальних проваджень.

Водночас, відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції та всупереч принципу офіційності в адміністративному судочинстві не надано до суду пояснень засновників ТОВ «Ліліон Вест», ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Вітотрейдінг», ТОВ «Курсверх», ТОВ «Борд-сервіс» та жодних доказів на підтвердження наявності кримінального провадження щодо вказаних осіб та/чи вироку суду з відповідними висновками стосовно фіктивної господарської діяльності ТОВ «Ліліон Вест», ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Вітотрейдінг», ТОВ «Курсверх», ТОВ «Борд-сервіс» що, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб'єктів та, в свою чергу, вказує на недоведеність відповідачем схемного характеру операцій у рамках взаємовідносин з вказаними контрагентами, що виключає законність донарахування за оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицію Верховного суду України, яка висловлена в постанові 13.03. 2018 року по справі №801/6934/13-а.

Отже, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках кримінальних справ, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, а під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицію Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17 (провадження № К/9901/1349/17).

Окрім того, суд зазначає, що пояснення засновників ТОВ «Ліліон Вест», ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Вітотрейдінг», ТОВ «Курсверх», ТОВ «Борд-сервіс» не відповідають критеріям належності та допустимості у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому судом до уваги не приймаються.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.02.2018 року по справі №813/1974/17.

При цьому, інших доказів, які б вказували на фіктивність правочинів позивача із вказаним контрагентом податковим органом не зафіксовано ані в акті перевірки, ані в ході судових засідань, а зауважень відповідача до наданих первинних документів матеріали справи також не містять.

Окрім того, суд зауважу, що відповідачем до матеріалів справи не надано вироку суду щодо фіктивної діяльності ТОВ «Барнарда».

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Суд зазначає, що відповідно до п. "а" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За визначенням п.14.1.191 ст.14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно з п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Системно проаналізувавши приписи наведених норм кодексу, суд доходить висновку, що для кваліфікації господарської операції як об'єкту оподаткування ПДВ контролюючому органу належить виявити не лише існування ознак проведення цієї операцій в дійсності (тобто засувати фізичні умови операції, досягнуті між сторонами домовленості тощо), але й також однозначно ідентифікувати набувача товару як реально існуючого суб'єкта права за національним законодавством України та встановити справжню (дійсну) договірну вартість товару.

У спірних правовідносинах контролюючий орган наведених правил не дотримався.

З огляду на приписи ст.8 Конституції України суд не знаходить підстав для визнання правильним висновку контролюючого органу про те, що невстановлена операція з реалізації товару невстановленій особі за невстановленою ціною є об'єктом справляння ПДВ в Україні.

Також, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено.

Окрім того, податковим органом під час перевірки не зазначено та до суду не надано доказів що продаж позивачем ТМЦ ТОВ «Ліліон Вест», ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Вітотрейдінг», ТОВ «Курсверх», ТОВ «Борд-сервіс», ТОВ «Барнарда» здійснено в операціях, що не є господарською діяльністю позивача.

Таким чином, господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Богодухівський молзавод» мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документам, відтак податкове повідомлення рішення № 1 від 25.01.2018 року прийнято необґрунтовано та підлягає скасуванню.

Щодо обґрунтованості прийняття контролюючим органом податкового повідомлення рішення № 01 від 25.01.2018 року, то суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення рішення № 01 від 25.01.2018 року, контролюючим органом зафіксовано порушення ТОВ «Богодухівський молзавод» граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних та відсутність реєстрації таких накладних/розрахунків протягом граничного строку , передбаченого абз. 2 п. 120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України, за що у відповідності до ст. 120-1 Податкового кодексу до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 267708,89 грн.

Так, за приписами п. 120 - 1.2. ст. 120-1 Податкового кодексу України, відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, необхідною умовою для застосування до платника податків штрафних санкцій на підставі ст. 120-1 Податкового кодексу України законодавцем визначено прийняття контролюючим органом відповідного податкового повідомлення рішення саме на підставі висновків акту перевірки.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що порушення підприємством граничних строків реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування не були зафіксовані податковим органом в акті перевірки під час проведення документальної перевірки ТОВ «Богодухівський молзавод», на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, а контролюючий орган вказав на вищезазначені порушення лише у своїй відповіді № 2141/10/20-40-14-01-17 від 22.01.2018 року на заперечення ТОВ «Богодухівський молзавод» на акт перевірки від 02.01.2018 року № 19/20-40-14-01-08/3657542 (т.1 а.с. 207-213).

Тобто, фактично контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення № 01 від 25.01.2018 року не на підставі висновків акту перевірки, як того вимагають приписи Податкового кодексу України, а в результаті розгляду заперечень платника податків на акт перевірки, доказів на спростування чого відповідачем до суду не надано.

Окрім того, суд вважає за потрібне зазначити, що контролюючим органом лише зазначено про відсутність реєстрації позивачем податкових накладних у 2017 році на загальну суму ПДВ 535417,00 грн., та, водночас, не конкретизовано які саме податкові накладні не були зареєстровані (на які суми, на яких саме контрагентів та за якими конкретно визначеними операціями) та порушення яких норм чинного законодавства вчинено підприємством.

Поряд з цим, під час розгляду справи, позивачем визнано факт реєстрації частини податкових накладних/розрахунків коригування за 2017 рік на суму 3, 92 коп. з порушенням граничних строків, визначених Податковим кодексом України, за що контролюючим органом правомірно застосовано до підприємства штраф у розмірі 10 % суми (0, 39 грн.)

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що ГУ ДФС у Харківській області під час прийняття спірного податкового повідомлення рішення № 01 від 25.01.2018 року діяло не у спосіб, визначеному чинним законодавством та в супереч вимог Податкового кодексу України, а тому вказана рішення суб'єкта владних повноважень підлягає скасуванню в частині застосування штрафу у сумі 267708, 50 грн.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Богодухівський молзавод" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 року № 1 про збільшення суми податкового зобов'язання за платежем ПДВ в розмірі 2376072 (два мільйона триста сімдесят шість тисяч сімдесят дві) грн.00 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.01.2018 року № 1 в частині застосування штрафу у розмірі 267708 (двісті шістдесят сім тисяч сімсот вісім) грн. 50 коп.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" (пров. Харківський, 6, м. Богодухів, Богодухівський район, Харківська область, ) сплачену суму судового збору в розмірі 39656 (тридцять дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 71 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області ( вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 квітня 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.