Справа № 163/1719/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/10880/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 22 серпня 2017 року, ухвалену головуючим суддею Гайдук А.Л. о 16:54:30 у м. Любомлі, повний текст виготовлений 23.08.2017 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Волинської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил №1982/20500/17 від 21.06.2017 року за вчинення порушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 22 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

ОСОБА_2 оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що судом першої порушені норми матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову.

В апеляційній скарзі зазначає, що її незаконно та необґрунтовано притягнуто до відповідальності за порушення митних правил, оскільки 18.03.2017 року вона перетинала митний кордон України автомобілем марки «Ніссан Альмера» НОМЕР_1 в якості пасажира. Автомобіль особисто не могла ввезти на територію України, оскільки не має посвідчення водія та водійських навиків. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що при складенні оскаржуваної постанови відповідач не з'ясував всі обставини і дослідив не всі докази, а тому не довів правомірності свого рішення.

Волинська митниця ДФС подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що покликання позивача на відсутність посвідчення водія та водійських навиків не є підставою для скасування постанови про порушення митних правил, оскільки таких вимог для переміщення особою автомобіля через митний кордон України законом не встановлено. Автомобіль для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред'явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою. Зазначає, що посадова особа Волинської митниці ДФС при винесенні оскаржуваної постанови діяла у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством, тому підстав для скасування постанови в справі про порушення митних правил №1982/20500/17 від 21.06.2017 року немає.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Просив скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позов ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС 18.03.2017 року на митну територію України через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС позивачем ОСОБА_2 в митному режимі «транзит» ввезений автомобіль марки «NissanAlmera», номерний знак НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Польща) та станом на 10.06.2017 року такий автомобіль не вивезений та в інший митний режим не заявлений.

21.06.2017 року заступником начальника Волинської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_4 винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винною у перевищенні встановленого ст.95 МК України строку транзитного перевезення автомобіля марки «NissanAlmera», номерний знак НОМЕР_1 більше ніж на 10 діб, тобто у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, шо у своїх письмових поясненнях при виявленні зазначеного факту ОСОБА_2 зазначила, що під час перетину митного кордону у неї попросили оформити цей автомобіль на її прізвище, щоб перетнути кордон, а де сьогодні знаходиться цей автомобіль їй невідомо. 14.07.2017 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Нововолинського відділу УМВСУ у Волинській області про вчинення злочину та внесення відомостей до ЄРДР, зазначивши, що відносно неї скоєно злочин, передбачений ст.190 КК України.

З повідомлення Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області №10893/64/04-2017 від 10.08.2017 року вбачається,що за наслідками перевірки заяви ОСОБА_2 про вчинення злочину та внесення відомостей до ЄРДР встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України, та прийнято рішення про списання матеріалів до справи висновком згідно Закону України «Про звернення громадян».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що під час розгляду справи про притягнення до відповідальності за порушення митних правил, винесення постанови і накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, відповідач як суб'єкт владних повноважень, діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, факт ввезення ОСОБА_2 автомобіля на митну територію України підтверджується її письмовими поясненнями та даними митниці, зафіксованими під час переміщення автомобіля через митний кордон України.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 90 Митного кодексу України (далі - МК України) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзит, повинні: - перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; - не використовуватись з жодною іншою метою, крім транзиту.

Згідно частин 1 та 4 статті 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п'ять діб.

Частиною 3 статті 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затвердженого наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005 року власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Згідно пункту 9 Правил не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин, апеляційний суд вважає, що його висновок про правомірність оскаржуваної постанови є обгрунтованим та підставним, оскільки при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил відповідач з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, що адміністративне правопорушення було вчинене, його вчинила саме ОСОБА_2, яка підлягає адміністративній відповідальності; обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність відсутні.

Покликання апелянта на відсутність посвідчення водія та навиків водіння, а також на протиправні дії інших осіб щодо неї, як на підставу скасування постанови у справі про порушення митних правил не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів на підтвердження цієї обставини не надано ні відповідачу під час розгляду справи про порушення митних правил, ні суду.

Як встановлено із заяви ОСОБА_2 до Володимир-Волинського міського відділення Нововолинського УМВС України у Волинській області про вчинення щодо неї злочину та внесення про це відомостей до ЄРДР, вона подана 14.07.2017 року, тобто після розгляду справи про порушення митних правил .

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, факт ввезення на митну територію України автомобіля марки «NissanAlmera», р.н.з. НОМЕР_1 підтверджується особистими письмовими поясненнями позивача та даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску. Апеляційний суд звертає увагу, що необізнаність особи, яка ввезла автомобіль на територію України, про теперішнє місцезнаходження автомобіля не звільняє її від відповідальності за вчинення правопорушення за частиною 3 статті 470 МК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 перевищений встановлений Митним кодексом України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, терміном більше ніж десять діб, тому в діях позивачає є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, а постанова у справі про порушення митних правил №1982/20500/17 від 21.06.2017 року за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, є винесеною підставно і з врахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття такого рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 22 серпня 2017 року у справі № 163/1719/17- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складене 28.03.2018 року