Справа № 554/8303/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 06.03.2018 Справа № 554/8303/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 березня 2018 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2 (Відповідач 1) та інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 (Відповідач 2) про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

23.10.2017 позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому зазначив, що 09.10.2017 відповідно до постанови серії БР № 018070 відповідачем в особі інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 та постанови серії БР № 053450 відповідачем в особі інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 він на підставі ст. 132-1 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 грн. у кожному випадку за те, що о 16 год. 15 хв. та 20 год. 35 хв. цієї ж доби він, керуючи транспортним засобом «SCANIA P94D13» д. н. з. АА 1874 СЕ на 45-му та 311-му км автодороги Київ-Харків-Довжанський відповідно за те, що перевозив трактор, ширина якого перевищувала 2.6 м без відповідних дозвільних документів, чим порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху України (далі - Правил).

Заперечуючи факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил, він зазначив, що процедура визначення правопорушення і відповідно, як наслідок складання постанови в обох випадках, проходили з порушенням вимог закону, оскільки невідомо, якою Інструкцією чи методикою керувались Відповідачі, коли здійснювали заміри вантажу (або вантажу разом із кузовом автомобіля); заміри (вантажу чи автомобіля) виконані ним не за допомогою спеціально призначеного габаритно-вагового комплексу із сертифікованим обладнанням (нормовані метрологічні характеристики на обладнання, яким проводились заміри вантажу предявлені не були), результати такого вимірювання були визначені не уповноваженими на те фахівцями та не було складено відповідного Акту; заміри (вантажу чи автомобіля) здійснювалися не у спеціально відведеному для цього місці, а прямо на місці зупинки транспортного засобу, що є протиправним, а тому постанова про це підлягає скасуванню.

Крім того, він зазначив, що всупереч положень ч. 1 ст. 61 Конституції України двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В установлений законом строк відповідачі подали заперечення на позов, в якому позовних вимог позивача не визнали, зазначивши, що останній дійсно вчинив інкриміноване йому порушення Правил, а тому законно підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, в звязку з чим відсутні підстави для скасування постанови. Відповідач 2, крім того, надав диск з відеозаписом виявленого ним порушення, вчиненого позивачем.

Обидва відповідачі подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачами обставини за результатами розгляду справи у письмовому провадженні, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 3 КУпАП).

Відповідно до ст. 132-1 КУпАП відповідальність наступає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Абзацом 1 пункту 22.5 Правил встановлено, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь з 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. (№ 490 від 17.09.2014).

Відповідно до абзацу 24 п 1.10 Правил габаритно-ваговий контроль перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю (№879 від 27.06.2007).

Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» введено в дію Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України (далі - Порядок).

Пунктом 15 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 «Про затвердження Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті» (у редакції, що діє від 25.02.2016) Укртрансбезпека здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Габаритно-ваговий контроль відповідно до пп. 2.4 Порядку - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п. 18 цього розділу «Вимоги до габаритно-вагового контролю» встановлено, що за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видасться довідка про результати здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Умови проведення габаритно-вагового контролю передбачені Порядком, в якому визначається механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

В пункті 1 Загальні питання Порядку містяться визначення понять, які вживаються в ньому:

- вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;

- великовагові та великогабаритні транспортні засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;

габаритно-ваговий контроль контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

вимірювальне і зважувальне обладнання технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики;

місце здійснення габаритно-вагового контролю спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п. 6 Порядку, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Пунктами 19, 20 Порядку визначено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку. За результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Аналіз змісту наведених положень, на думку суду, беззаперечно свідчить, що до функцій інспекторів поліції не входить безпосереднє здійснення габаритно-вагового контролю, що було зроблено відповідачами при притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

Такі дії відповідачів суд розцінює як протиправні, оскільки крім недотримання ними вищенаведених положень нормативних актів, вони не відповідають і вимогам КУпАП та вчинені всупереч їм.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд зауважує, що єдиним доказом вчинення позивачем порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху, є констатація цього факту в оскаржуваних постановах без посилання на будь-які докази вчинення цього правопорушення та спростування заперечень позивача, який своєї вини в цьому не визнавав.

Це суперечить також і вимогам п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2015 р. № 14 «Про практику застосування законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», яким встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам статей 283 та 284 КупАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлення останнім доводів.

Цього, як свідчить зміст оскаржуваних постанов, останні не містить. В них, всупереч зазначеному, констатовано лише факт вчинення правопорушення без наведення обґрунтувань та мотивів відхилення заперечень порушника, а також без наведення всупереч вимогам статті 251 КУпАП жодного доказу, на підставі якого зроблено висновок про вчинене позивачем порушення Правил.

В ході розгляду справи судом було досліджено відеозапис створений Відповідачем 2.

Суд зазначає, що порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Обов`язковою умовою її використання є виконання вимог частини 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з матеріалів справи, докази дотримання умов, передбачених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» щодо події порушення позивачем п. 22.5 Правил дорожнього руху, відсутні.

Враховуючи зазначене, даний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення не може вважатися доказом отриманим законним шляхом, оскільки він отриманий не у відповідності до вимог спеціальної норми, а саме ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

З урахуванням вищезазначеного, об'єктивні докази, які б достеменно свідчили про скоєне позивачем порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху, за що його притягнуто до відповідальності, передбаченої ст. 132-1 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд констатує, що встановлені в ході розгляду справи в суді обставини є свідченням того, що оскаржувані рішення відповідачів не відповідають критеріям, встановленим п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідачів, а ними не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача виконані вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, у зв'язку з чим приходить до висновку, що оскаржувані постанови відповідачами прийняті не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для їх скасування.

Суд зазначає, що оскаржувані постанови не відповідають також вимогам статті 283 КУпАП в частині, що стосується їх змісту, зважаючи на його особливість повязану з притягненням осіб до відповідальності за порушення вимог Правил.

Враховуючи вищевстановлене, суд дійшов висновку, що постанови інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії БР № 053459 та інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 серії БР № 018070 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справах про адміністративне правопорушення у виді штрафу в розмірі 510 грн. підлягають скасуванню.

Суд не оцінює рішення відповідачів як повторне притягнення позивача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню з інших підстав.

Такими їх суд не розцінює і за умови, що вони б не були скасовані з мотивів відсутності в діяннях складу правопорушення, оскільки правопорушення інкриміновані позивачу вчинені в різний час і в різних місцях і не можуть розцінюватися як повторне притягнення позивача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями ст. ст. 241-243, 246, 250-251, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії БР № 053459 та інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 серії БР № 018070 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., закривши провадження у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко