Справа № 554/4921/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 20.02.2018 Справа № 554/4921/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 лютого 2018 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України, третя особа інспектор роти № 2 УПП в м. Полтава ДПП лейтенант поліції ОСОБА_2 про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

13.06.2017 позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому зазначив, що 13.06.2017 відповідно до постанови серії БР № 479752 відповідачем в особі інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 він на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що о 17 год. 02 хв. цього ж дня він, керуючи автомобілем «MAN TGX 26/480» д. н. з. ВІ 0101 ВІ та рухаючись по вулиці Жовтнева, 2 в м. Полтаві, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив Правила дорожнього руху України (далі - Правила).

Заперечуючи факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил, він зазначив, що зупинка автомобіля під його керуванням була вимушеною, оскільки у кузові автомобіля розвязався наявний там вантаж і рухатися далі було б вкрай небезпечно. Проте не зважаючи на його пояснення інспектор роти №2 УПП в м. Полтава ДПП лейтенант поліції ОСОБА_2 притягнув його до адміністративної відповідальності у виді штрафу, що він вважає незаконним, а тому просить скасувати постанову про це.

В установлений законом строк відповідач та третя особа подали заперечення на позов, в якому позовних вимог позивача не визнали, зазначивши, що останній дійсно вчинив інкриміноване йому порушення Правил, а тому законно підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, в звязку з чим відсутні підстави для скасування постанови.

Оцінивши повідомлені позивачем, представником відповідача та третьою особою обставини за результатами розгляду справи у письмовому провадженні, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 3 КУпАП).

Так, ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 3 Глави 33 Правил визначено, які дорожні знаки відносяться до заборонних, в зоні дії яких встановлені певні заборони, що стосуються руху транспорту. Зокрема, знак 3.34 Правил у місці його встановлення означає заборону зупинки транспортних засобів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд зауважує, що єдиним доказом вчинення позивачем порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Правил, є констатація цього факту в оскаржуваній постанові без посилання на будь-які докази вчинення цього правопорушення та спростування заперечень позивача, який своєї вини в цьому не визнавав.

З урахуванням вищезазначеного, об'єктивні докази, які б достеменно свідчили про недотримання позивачем вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Правил, за що його притягнуто до відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд констатує, що встановлені в ході розгляду справи в суді обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, а ним не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача виконані вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, у зв'язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає також вимогам статті 283 КУпАП в частині, що стосується її змісту, зважаючи на його особливість повязану з притягненням осіб до відповідальності за порушення вимог Правил.

Враховуючи вище встановлене, суд дійшов висновку, що постанова серії БР № 479752 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у виді штрафу в розмірі 255 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями ст. ст. 241-243, 246, 250-251, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії БР № 479752 від 13.06.2017 винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн., закривши провадження у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко