Справа № 816/466/18
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 рокум. ПолтаваСправа № 816/466/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області /далі - відповідач, Полтавський РВП ГУНП в Полтавської області/ про:

- визнання протиправною бездіяльності Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 17 січня 2018 року;

- визнання протиправною бездіяльності Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не вжиття належних заходів реагування по фактам, викладеним у зверненні ОСОБА_1, від 17 січня 2018 року;

- визнання протиправною бездіяльності Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не проведення відповідної перевірки, службового розслідування по обставинам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 17 січня 2018 року;

- зобов'язання Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути звернення ОСОБА_1 від 17 січня 2018 року реєстраційний №7749920;

- зобов'язання Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області провести службове розслідування по обставинам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 17 січня 2018 року;

- зобов'язання Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 17 січня 2018 року з урахуванням обставин, встановлених судом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин бездіяльністю відповідача щодо не розгляду звернення, а також не вжиття належних заходів реагування по фактам, викладеним у зверненні від 17 січня 2018 року. Вказував, що відповідь на таке звернення надана з порушенням вимог Конституції України та Закону України "Про звернення громадян" /а.с. 24-29/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копію ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року відповідач отримав 05 березня 2018 року, що підтверджено залученою до матеріалів справи розпискою /а.с. 41/. Правом подання відзиву на позов відповідач не скористався та витребуваних вказаною ухвалою документів не надав.

Згідно з частиною 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини 4 статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши докази в їх сукупності, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 січня 2018 року через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень виконавчої влади направив своє звернення до Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області № ФИ-7749920, адресоване особисто заступнику начальника Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області /а.с. 32-34/.

У вказаному зверненні позивач наголошував на порушенні розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001109 від 08 серпня 2015 року; просив ініціювати своєчасне здійснення певних процесуальних дій з проведенням необхідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій щодо збирання доказів та проведення процесуальних дій, передбачених КПК України; вимагав надання змістовної відповіді з проведенням службової перевірки по факту порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 0001109 від 08 серпня 2015 року; просив провести комплексну службову перевірку з притягненням слідчого Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2О, до відповідальності; вимагав поставити на особистий контроль стан розслідування кримінального провадження №0001109 від 08 серпня 2018 року та заслухати керівництво Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області особі начальника ОСОБА_3 щодо стану досудового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності за порушення розумних строків вказаного досудового розслідування.

ОСОБА_4 відділу Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області за підписом заступника начальника ОСОБА_5 повідомлено позивача про те, що звернення від 18 січня 2018 року зареєстроване в ЄО Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області 18 січня 2018 року за №551 та долучене до матеріалів кримінального провадження №0000069 від 17 січня 2018 року з попередньою правовою кваліфікацією за частиною 1 статті 367 КК України та що доводи, вказані у зверненні, будуть перевірені під час проведення досудового розслідування /а.с.38/.

Позивач, посилаючись на те, що звернення від 17 січня 2018 року не розглянуто по суті особою, якій воно адресовано, та за результатом його розгляду не надано відповіді щодо усіх порушених питань, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України, наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення, урегульовано Законом України "Про звернення громадян".

Частиною 1 статті 1 названого Закону визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 вказаного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 5 вказаного Закону встановлені вимоги до звернення, а статтею 7 цього Закону визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Суд зауважує, що звернення позивача від 17 січня 2018 року відповідає вимогам статті 5 цього ж Закону, а тому у силу положень частини 1 статті 7 названого Закону мало бути розглянуте по суті особою, якій його адресовано.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону України "Про звернення громадян", відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) /частина 1/.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки /частина 3/.

Суд звертає увагу на те, що звернення позивача від 17 січня 2018 року № ФИ-7749920, подане через Урядовий контакт-центр із зазначенням в якості основного отримувача такого звернення Національна поліція України, адресоване заступнику начальника Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області, та стосувалось організації досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001109 посадовими особами слідчого відділу Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області.

Суд враховує, що відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

За приписом частини 4 статті 7 цього Закону забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно із пунктом 5.2 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року №1177 (надалі Положення № 1177, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), до кожного звернення не пізніше ніж у пятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до свого провадження; передати на вирішення до підпорядкованого чи іншого органу; надіслати за належністю до іншого органу виконавчої влади, якщо питання, порушенні у зверненні, не входять до компетенції органів внутрішніх справ, про що одночасно повідомити автора; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України Про звернення громадян.

Згідно із пунктом 4.4. Положення № 1177 рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

За приписами пунктів 4.6 та 4.7 вказаного Положення звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, вжиті апаратом МВС, закладами, установами, підприємствами, що належать до сфери управління МВС, у межах його компетенції, для захисту конституційних прав громадян /пункт 4.7 Положення/.

Звернення ОСОБА_1 від 17 січня 2018 року № ФИ-7749920 стосувалось порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001109 від 08 серпня 2015 року та містило прохання ініціювати своєчасне здійснення певних процесуальних дій з проведенням необхідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій щодо збирання доказів та проведення процесуальних дій, передбачених КПК України, а також надання змістовної відповіді з проведенням службової перевірки по факту порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 0001109 від 08 серпня 2015 року.

ОСОБА_4 відділу Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області за підписом заступника начальника СВ Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 повідомлено позивача про те, що його звернення від 18 січня 2018 року долучено до матеріалів кримінального провадження №0000069 від 17 січня 2018 року та що доводи, викладені у зверненні, будуть перевірені під час досудового розслідування.

Таким чином, вказаний лист не може визнаватись відповіддю на звернення позивача від 17 січня 2018 року, оскільки відповідь надана на інше звернення /від 18 січня 2018 року/, її складено (підписано) не тією особою, якій адресувалось звернення, та не містить відповіді на жодне з порушених позивачем у зверненні питань.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 статті 79 цього Кодексу визначено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

А відповідно до частини 4 статті 159 цього ж Кодексу неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача, у строк, визначений в ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року не надав, що дає суду підстави констатувати, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своєї бездіяльності та відповідна поведінка відповідача розцінюється судом як визнання позову.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги відсутність доказів розгляду відповідачем звернення позивача від 17 січня 2018 року №ФИ-7749920, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_1 щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності у частині нерозгляду звернення.

Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу позивача про зобов'язання Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області розглянути звернення ОСОБА_1 від 17 січня 2018 року №ФИ-7749920.

У задоволенні вимоги позивача про зобов'язання надати відповідь на звернення слід відмовити, оскільки задоволення судом позовної вимоги про зобов'язання відповідача розглянути звернення від 17 січня 2018 року №ФИ-7749920 передбачає і надання відповіді на таке звернення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Полтавській області щодо невжиття належних заходів реагування по його зверненню від 17 січня 2018 року, а також не проведення відповідної перевірки, службового розслідування по обставинам, викладеним у зверненні від 17 січня 2018 року, та про зобов'язання ГУНП в Полтавській області провести службове розслідування у зв'язку з обставинами, викладеними у його зверненні від 17 січня 2018 року, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вжиття належних заходів реагування по зверненню громадян та проведення службового розслідування за наслідками такого звернення є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_6 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_6 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд зазначає, що вжиття відповідних заходів реагування за зверненнями громадян, обрання певного заходу у тій чи іншій ситуації, а також проведення відповідної перевірки, службового розслідування належить до дискреційних повноважень органу, що розглядає звернення, а тому відповідні позовні вимоги виходять за межі повноважень суду і задоволенню не підлягають. До того ж вирішення цих питань можливе лише у ході розгляду звернення, чого відповідач не вчинив.

З урахуванням вищенаведеного, позов належить задовольнити частково.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_1 як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241 245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 36014, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: вул. Олени Пчілки, буд. 19а, м. Полтава, 36002) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Полтавського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: вул. Олени Пчілки, буд. 19а, м. Полтава, 36002) щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 36014, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від 17 січня 2018 року №ФИ-7749920.

Зобов'язати Полтавське районне відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: вул. Олени Пчілки, буд. 19а, м. Полтава, 36002) розглянути звернення ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 36014, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від 17 січня 2018 року №ФИ-7749920.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя ОСОБА_7