Справа № 805/4827/17-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

29 березня 2018 р. Справа №805/4827/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття ухвали: 14 год. 50 хв.

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., при секретарі судового засідання Притулі С.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

за участю сторін:

від позивача - ОСОБА_1, паспорт

від відповідача - Філоник В.В., довіреність

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, в якій просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг відповідно до заяви 26.07.2016 року по 27.01.2017 року та відповідно до заяви від 27.01.2017 року по 29.08.2017 року з урахуванням фактичних витрат; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг до заяви 26.07.2016 року по 27.01.2017 року та відповідно до заяви від 27.01.2017 року по 29.08.2017 року з урахуванням фактичних витрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що вона є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з 24 жовтня 2014 року. З 24.10.2014 року по 23.04.2015 року їй, як уповноваженому представнику сім'ї була призначена державна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам на неї та сина. З 06.06.2015 року виплата адресної допомоги позивачу була призначена як непрацездатній особі та виплачувалась до 07.12.2015 року. У зв'язку з тим, що позивач не була працевлаштована, виплата допомоги була їй припинена та виплачувалась тільки на сина. З 22.09.2015 року вона працює у Краматорському будинку дитини «Антошка» на посаді логопеда по теперішній час. В подальшому позивач зверталась до відповідача із заявами про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, а саме: 08.12.2015 року, 26.07.2016 року, 27.01.2017 року та 30.08.2017 року. 30.08.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення виплати адресної допомоги. Відповіддю відповідача від 12.09.2017 року № 01-08/6774, позивачу було відмовлено у виплаті допомоги. Зазначене рішення, позивач оскаржила до Краматорського міського суду Донецької області. Постановою суду позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення адресної допомоги відповідно до заяви від 30.08.2017 року задоволені.

13.12.2017 року позивач звернулась до відповідача із запитом про надання копії всіх звернень про призначення адресної допомоги, а також із запитом щодо не призначення останній державної адресної допомоги, а саме заяв від 26.07.2016 року та 27.01.2017 року, де вона повідомляла про своє працевлаштування.

У своїй відповіді від 26.12.2017 року № 01-08/9613 Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повідомило про те, що при написанні заяв про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам позивач не зазначала про факт працевлаштування, а вперше повідомила відповідача тільки у своїй заяві від 30.08.2017 року.

В зв'язку з чим, позивач не може погодитись із рішенням відповідача та вважає його таким, що порушує норми діючого чинного законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2018 року відкрито провадження у справі № 805/4827/17-а за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

25 січня 2018 року через відділ документообігу та архівної роботи суду Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1, в обґрунтування якого зазначено, що 19 листопада 2014 року позивач звернулась до управління з заявою про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Адресна допомога, як працевлаштованій особі, була їй призначена на період з 24.10.2014 року по 23.04.2015 року у щомісячному розмірі 1 326,00 грн.( 884,00 грн. на дитину та 442,00 грн. для працездатної особи). В заяві від 08.06.2015 року позивач зазначила, що не працює, тому допомога на період була їй призначена за період з 08.06.2015 року по 07.12.2016 року лише на дитину. В період виплати допомоги з урахуванням інформації, що позивач не працює допомога їй призначалась за її заявами тільки на сина. Оскільки, виплата адресної допомоги позивачу припинена з 23.04.2015 року та в наступних заявах зазначено, що остання не працює, підстави для призначення адресної допомоги на позивача відсутні. Разом з цим, відповідач зазначає, що до управління позивач зверталась неодноразово: 24.10.2014 року, 08.06.2015 року, 08.12.2015 року, 26.07.2016 року, 27.01.2017 року, 30.08.2017 року. Крім того, відповідач зазначив у своєму відзиві, що відповідно до статті 122 КАС України позов може бути поданий в межах строку звернення до суду, встановленого цим Кодексом. Зазначає, що для звернення до суду встановлений шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів.

В зв'язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року ухвалено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії здійснювати в порядку загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

02 березня 2018 року через відділ документообігу та архівної роботи суду позивачем надано клопотання про поновлення пропущених строків. В обґрунтування якого, позивач зазначила, що 30.08.2017 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. На підставі зазначеного вище звернення відповідач надав письмову відмову від 12.09.2017 року № 01-08/6774. В зазначеній відмові відповідач посилався на всі звернення, а саме: в заяві від 24.10.2014 року допомога була призначена відповідно до порядку, встановленого постановою КМУ № 505; у заяві від 08.06.2015 року ОСОБА_1 зазначила, що не працює; у заявах від 08.12.2015 року, від 27.04.2016 року та від 26.07.2016 року також зазначено, що ОСОБА_1 не працює; у заяві від 27.01.2017 року відповідач взагалі не вказав посилання на те, що остання працює чи ні; у заяві від 30.08.2017 року відповідач вказав на те, що ОСОБА_1 повідомила про своє працевлаштування. Оскільки відповідачем в своїй відмові не були зазначені відомості стосовно працевлаштування останньою з 2016 року, тому при зверненні до Краматорського міського суду Донецької області нею було заявлена вимога про зобов'язання відповідача призначити допомогу саме з 30.08.2017 року. 11 грудня 2017 року Краматорським міським судом Донецької області були задоволені її вимоги про призначення допомоги з 30.08.2017 року.

13.12.2017 року, на прийомі у соціального інспектора управління праці та соціального захисту населення позивач дізналась, що у своїх заявах від 26.07.2016 року та від 27.01.2017 року вона зазначала про своє працевлаштування. Позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про надання відповіді, з яких підстав адресна допомога не була призначена.

Відповіддю від 26.12.2017 року, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради надає аналогічну відповідь, яку отримано позивачем 12.09.2017 року та разом з відповіддю надано копії заяв, з якими позивач звертався до відповідача. Відповідно до заяв про призначення допомоги, вперше позивач повідомила відповідача про своє працевлаштування ще 26.07.2016 року.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що через незаконні дії Відповідача які полягають у тому, що в офіційних відповідях від 12.09.2017 року та від 26.12.2017 року не була надана достовірна інформація про звернення позивача із заявами в яких вона вказувала про факт працевлаштування, тому вона не могла вчасно звернутися до суду із позовом.

В підготовчому засіданні, призначеному на 15 березня 2018 року Донецьким окружним адміністративним судом була оголошена перерва до 29 березня 2018 року.

У підготовче засідання, призначене на 29 березня 2018 року з'явилися позивач та повноважний представник відповідача.

23 березня 2018 року відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на клопотання позивача про поновлення пропущених строків, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Так, відповідач зазначає, що до управління з питань призначення адресної допомоги, позивач як представник сім'ї, зверталась неодноразово: 24.10.2014 року, 08.06.2015 року, 08.12.2015 року, 26.07.2016 року, 27.01.2017 року, 30.08.2017 року. Зазначає, що спеціаліст управління на прийомі заяви про призначення адресної допомоги попереджає про необхідність обов'язково забирати рішення про призначення допомоги через десять днів в управлінні. Відмову про призначення адресної допомоги спеціалісти направляють на адресу громадян, але у позивача відмови про призначення допомоги не було, оскільки у неї було призначення допомоги на сина.

В заяві від 24.10.2014 року позивач, як представник сім'ї зазначила, що вона працює у м.Макіївка Донецької області. Але місто Макіївка вже було окуповано з 14.04.2014 року згідно наказу про проведення антитерористичної операції на Донбасі. Адресна допомога на період з 24.10.2014 року по 23.04.2015 року призначена у щомісячному розмірі 1 326,00 грн.(884,00 грн. на сина та 442,00 грн. для працездатної особи). В заяві від 08.06.2015 року позивач зазначила, що не працює.

З урахуванням зазначеної інформації та п.7 Порядку № 505 адресна допомога призначена на період з 08.06.2015 року по 07.12.2015 року у щомісячному розмірі 884,00 грн.(тільки на дитину). Отже позивач вже у 2015 році була обізнана щодо суми допомоги, яка виплачувалась їй тільки на дитину, оскільки кошти вона отримувала на свій банківський рахунок кожен місяць, тому не могла не знати скільки коштів їй виплачують.

Зазначає, що твердження позивача, що вона є юридично необізнана не звільняє її від відповідальності та не є виправданням пропущених строків звернення до суду. Вважає, що позивач не надала жодних істотних доказів про пропущення строків звернення до суду з 2015 року по теперішній час.

Таким чином, вважає клопотання позивача про поновлення пропущених строків необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що клопотання про поновлення строків звернення до суду не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, передбачалося, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень. (ч.2 ст.122 КАС України).

Отже, за змістом ст.122 КАС України початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов'язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

При цьому, слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Загалом, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Аналогічна позиція викладена постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року №6-152цс-14.

В даному адміністративному позові позивач просить суд визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг відповідно до заяви 26.07.2016 року по 27.01.2017 року та відповідно до заяви від 27.01.2017 року по 29.08.2017 року з урахуванням фактичних витрат; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг до заяви 26.07.2016 року по 27.01.2017 року та відповідно до заяви від 27.01.2017 року по 29.08.2017 року з урахуванням фактичних витрат.

Так, з матеріалів позовної заяви слідує, що позивач ОСОБА_1 зверталась до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з заявами про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 26.07.2016 року та від 27.01.2017 року. Рішенням Краматорського УПСЗН про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 20.09.2016 року відповідно до заяви від 26.07.2016 року позивачу була продовжена виплата допомоги на проживання на сина у розмірі 884,00 грн.(дитина до 18 років) на період з 26.07.2016 року по 25.01.2017 року. Також, відповідно до Рішення Краматорського УПСЗН про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 07.04.2017 року було здійснено перерахунок в межах терміну призначення та призначена допомога на сина у розмірі 442,00 грн. (особі, яка навчається на денному відділенні) на період з 01.04.2017 року по 26.07.2017 року.

Наявними в справі матеріалами підтверджується факт того, що позивач неодноразово зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з заявами про призначення щомісячної адресної допомоги, а саме: заяви від 24.10.2014 року, 08.06.2015 року, 08.12.2015 року, 26.07.2016 року, 27.01.2017 року, 30.08.2017 року.

Даний факт не є спірним та сторонами не оскаржується.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач була обізнана про суми призначеної щомісячної допомоги з дати першого звернення до управління, а саме з 2014 року та її посилання на те, що вона не знала, що грошова допомога призначається на сім'ю є безпідставними. Оскільки при першому зверненні до управління вона вказала в своїй заяві, що вона працює і їй було призначено грошову допомогу на сина та на неї. В подальшому вона отримувала грошову допомогу, тільки на сина.

Так, позивач зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з запитом щодо виплати адресної допомоги для покриття витрат на проживання внутрішньо переміщеній особі. Відповіддю відповідача від 26.12.2017 року № 01-08/9613, зазначено, що оскільки позивач не була працевлаштована, то і допомога управлінням виплачувалась тільки на її сина.

Між тим, позивач не зверталась з відповідним запитом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради ні у 2016 році, ні у 2017 році. Та, тільки у грудні 2017року звернулась з відповідним запитом до управління, незважаючи на те, що на її картковий рахунок надходили інші кошти, всупереч інформації, зазначеній в її заявах від 26.07.2016 року та від 27.01.2017 року.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що позивач, починаючи з 26 липня 2016 року, знала про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак, до суду позивач звернулась з адміністративним позовом лише 28 грудня 2017 року, згідно штампу вхідної кореспонденції суду № 4902/17, що дає змогу прийти до висновку про порушення позивачем строку звернення до суду.

Пункт 4 статті 122 КАС України визначає, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи наведені обставини, позивач могла та повинна була дізнатись про обставини, що слугували підставою для звернення до суду з означеним позовом.

Відповідно до ст.123 КАС України, передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В даному випадку, докази, які б підтверджували наявність поважних причин строку звернення до суду, позивачем не надано.

При цьому, суд враховує, що строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобритані», «Девеер проти Бельгії», суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі «Пономарьов проти України», Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 року (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. При цьому, докази, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, позивачем не надано.

Суд вважає безпідставним та необґрунтованим твердження позивача в позовній заяві, що тільки тоді, коли позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради в грудні 2017 року з відповідним запитом щодо виплати адресної допомоги для покриття витрат на проживання внутрішньо переміщеній особі, остаточно дізналась про порушення своїх прав 26.12.2017 року.

Позивачем не зазначається та з матеріалів справи не вбачається обставин, що заважали б позивачу та могли бути об'єктивними перешкодами для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк.

Доказів наявності належних причин для пропуску строку звернення та їх поважності позивачем надано не було.

В контексті викладеного, беручи до уваги відсутність доказів про поважність причин пропуску звернення до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки позивачем пропущено процесуальний строк шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 122 КАС України.

Відповідно до частини 1статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням), тому судовий збір в сумі 640,00 грн., сплачений згідно квитанції № 0.0.928457861.2 від 28.12.2017 року підлягає поверненню позивачу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 248 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Повернути судовий збір ОСОБА_1 у розмірі 640,00 грн., сплачений квитанцією № 0.0.928457861.2 від 28.12.2017 року.

Вступну та резолютивну частину ухвали складено у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 29 березня 2018 року в присутності позивача та представника відповідача.

Повний текст ухвали складено та підписано 02 квітня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.256 КАС України.

Ухвала оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.294, 295 КАС України.

Суддя Кочанова П.В.