Справа № 826/3130/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 березня 2018 року 16:16 № 826/3130/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

за участю:

представника позивача: Горбенко К.О.,

представника відповідача: не з'явився

третя особа: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики»

до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору публічне акціонерне товариство Дельта Банк»

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору публічне акціонерне товариство Дельта Банк» (далі - третя особа), в якій просить суд визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2014 (індексний номер 17628919), що прийняте відповідачем.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що відповідно до вимог законодавства, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном проводиться нотаріусом, який вчинив таку дію. Відповідач провів незаконно заміну іпотекодержателя, так як іпотечний договір посвідчував інший приватний нотаріус. Крім того, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальних дій мала бути проведена одночасно з вчиненням такої дії, а відповідач вчинив її через рік після укладання договору купівлі-продажу майнових прав.

позивач просить скасувати його, мотивуючи тим,

Відповідач явку свого представника в судові засідання не забезпечив, своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог суду не повідомив.

Третя особа проти задоволення позову заперечила, посилаючись на правомірність оскаржуваного рішення. Посилалась на те, що вчинення реєстраційної дії не можу бути прив'язане до окремої фізичної особи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 відмовлено ТОВ «Будинок оптики» в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Третьою особою подано заяву про застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, обґрунтування якого зазначено, що позивач дізнався про оскаржуване рішення у вересні 2015 року під час розгляду Господарським судом Черкаської області справи №925/1387/15, предметом якої є звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №030007/1 від 31.07.2013.

Відповідач заперечив проти задоволення даної заяви, посилаючись на те, що оскаржуване рішення він дізнався із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23.02.2017.

Суд за результатом розгляду заяви третьої особи про застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду ухвали відмовити в її задоволенні, оскільки предметом розгляду судової справи, на яку посилалась третя особа не було оскаржуване рішення та суду не надано доказів, що воно досліджувалось при розгляді вказаної судової справи Інших доказів, які б свідчили про те, що позивач знав про оскаржуване рішення відповідача до 23.02.2017 суду не надано.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Між ТОВ «Будинок оптики» та публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Агрополіс Банк») укладено іпотечний договір №030007/1 від 31.07.2013, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим №1473 (далі - іпотечний договір), у забезпечення виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИКАЛ ТРЕЙД» за генеральним кредитним договором №603007 від 31.07.2013, укладеним з ПАТ «АСТРА БАНК».

Предметом іпотеки за цим договором є належний Позивачу на праві власності об'єкт нерухомості (надалі - Об'єкт нерухомості або Предмет іпотеки): нежитлове приміщення: офіс №1, літ. «А-9», а саме: приміщення першого поверху №1_1, №1_9, №1_10, №1_11, №1_12, №1_21, 1_22, №1_23 та приміщення другого поверху №1_17, №1_19, №1_20 загальною площею 135,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик (вул. Урицького), будинок 200) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01).

02.12.2013 між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. за реєстровим номером 1533.

Згідно вказаного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги, зокрема, за генеральним кредитним договором №603007 від 31.07.2013, а також договором забезпечення до нього (іпотечним договором).

03.12.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. прийнято оскаржуване рішення №17628919 про зміну іпотекодержателя щодо Об'єкта нерухомості, а саме ПАТ «Астра Банк» замінено на ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013.

Вважаючи, протиправним рішення відповідача від 03.12.2014 №17628919, позивач оскаржив його до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За визначенням статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Абзац другий частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

За змістом статті 3 вищезазначеного Закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

За змістом статті 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 24 Закону «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно частин 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач 02.12.2014 вніс зміни в державному реєстрі іпотек шляхом заміни іпотекодержателя нерухомого майна, а саме змінив ПАТ «Астра Банк» на ПАТ «Дельта Банк».

Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача слідує, що ТОВ «Будинок оптики» вважає вказане рішення відповідача протиправним, оскільки, на думку позивача, таке рішення могло бути прийняте виключно нотаріусом, який посвідчував договір купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 №1533 і зміна іпотекодержателя мала бути здійснена в день реєстрації вказаного договору.

Суд не погоджується із наведеними доводами позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах та наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Положеннями частин 1, 3, 7-10 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення) заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Якщо об'єкт нерухомого майна розміщений у межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, заява про державну реєстрацію прав подається до одного з таких органів на вибір заявника.

Заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи.

Державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав особи, визначені у частині сьомій цієї статті, повинні повідомити орган державної реєстрації прав, державного реєстратора про наявність встановленої законом заборони на відчуження нерухомого майна.

Суд зазначає, що визначення, яке міститься в Законі, що «заява подається до нотаріуса, яким вчинено таку дію» не можна трактувати як виключне право подання такої заяви до тієї самої особи-нотаріуса, адже нотаріус, який раніше вчиняв дану дію, на момент внесення змін може не займатись нотаріальною діяльністю, виїхати на інше місце проживання, або ж вчиняти нотаріальні дії в іншому нотаріальному окрузі.

Також суд враховує те, що майнові права ПАТ «Дельта Банк» на нерухоме майно, щодо якого відповідачем прийнято оскаржуване рішення, були предметом розгляду судових справ та підтверджені наступними судовими рішеннями.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.10.2015 №922/4779/15 вирішено стягнути з ТОВ «Оптикал Трейд» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за генеральним кредитним договором №603007 від 31.07.2013.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016 №925/1387/15 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №603007 від 31.07.2013 вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №030007/1 від 31.07.2013 на користь ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 №910/3039/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Будинок оптики» до ПАТ «Дельта Банк» про визнання відсутнім прав іпотекодержателя за іпотечним договором №030007/1 від 31.07.2013.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.04.2017 №925/214/17 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Будинок оптики» до ПАТ «Агропросперіс Банк» про визнання недійсним договору іпотеки №030007/1 від 31.07.2013.

Отже, оскаржуване рішення не порушує прав та інтересів позивача, оскільки генеральний кредитний договір №603007 від 31.07.2013 та іпотечний договір №030007/1 від 31.07.2013 не визнані у встановленому порядку недійсними і, як свідчать матеріали справи, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі судового рішення.

Прийняте відповідачем рішення про реєстрацію зміни іпотекодержателя за договором іпотеки №030007/1 від 31.07.2013, здійснено на підставі чинного законодавства України та не порушує права позивача, а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування такого рішення відсутні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики» відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов