Справа № 806/330/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Житомир справа № 806/330/18

категорія 6.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представників третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради в особі Департаменту містобудування та земельних відносин, третя особа: Багатопрофільне мале приватне підприємство "Сприяння" про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Житомирської міської рада із позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 20.02.2018, просить скасувати погодження генеральних планів розміщення земельних ділянок під забудову групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих ділянках по проїзду Ожиновому 4, 6, 8, 10, 16, 18, 20 та по проїзду Галичському 17, 19, 21 в м. Житомирі, датованих 27.08.2014 та 01.02.2016, поданих Багатопрофільним малим приватним підприємством "Сприяння".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.03.2014 ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу майнових прав з Багатопрофільним малим приватним підприємством "Сприяння", відповідно до якого, за твердженнями позивача, придбала об'єкт нерухомості, що буде побудовано на стадії оздоблювальних робіт за адресою: м. Житомир, проїзд Ожиновий, 6-В.

Вказує, що в процесі оскарження бездіяльності Багатопрофільного малого приватного підприємства "Сприяння" щодо не виконання умов вказаного договору, позивачу стало відомо про існування погоджених Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради генеральних планів розміщення земельних ділянок під забудову групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих ділянках по проїзду Ожиновому 4, 6, 8, 10, 16, 18, 20 та по проїзду Галичському 17, 19, 21 в м. Житомирі, датованих 27.08.2014 та 01.02.2016, поданих Багатопрофільним малим приватним підприємством "Сприяння".

На думку позивача, відповідач порушив процедуру розроблення та погодження відповідних генеральних планів, чим порушив інтереси ОСОБА_1, зокрема, в частині укладення позивачем договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, що буде побудовано за адресою м. Житомир, проїзд Ожиновий, 6-В на підставі недостовірних документів, які, за твердженнями позивача, можуть бути визнані недійними будь-якою стороною.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд справи призначено на 20.02.2018 на 10:40.

В судове засідання, призначене на 20.02.2018 о 10:40 прибули представник відповідача та представник третьої особи. Позивач в судове засідання не прибула, причини неявки не повідомила. Протокольною ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 в судовому засіданні було оголошено перерву до 01.03.2018 о 10:00 у зв'язку із неявкою позивача та зміною позовних вимог, що зафіксовано секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 20.02.2018.

В судове засідання, призначене на 01.03.2018 о 10:00 прибули представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи. Протокольною ухвалою суду від 01.03.2018 в судовому засіданні було оголошено перерву до 12.03.2018 о 14:00. Явку позивача в наступне судове засідання визнано обов'язковою, що зафіксовано секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 01.03.2018.

В судове засідання, призначене на 12.03.2018 о 14:00 прибули позивач, представник позивача, та представник третьої особи. Протокольною ухвалою суду від 12.03.2018 в судовому засіданні було оголошено перерву до 20.03.2018 о 12:00 для виклику представника відповідача.

В судове засідання, призначене на 20.03.2018 о 12:00 прибули позивач, представник позивача, представники відповідача та представник третьої особи. Протокольною ухвалою суду від 20.03.2018 задоволено клопотання представника третьої особи, в судовому засіданні було оголошено перерву до 29.03.2018 о 14:00 для укладення угоди з адвокатом.

В судове засідання призначене на 29.03.2018 о 14:00 прибули позивач, представник позивача, представник відповідача та представники третьої особи.

Ухвалами від 29.03.2018 відмовлено у задоволенні клопотань представника третьої особи про залишення позову без розгляду та про призначення експертизи.

Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у обсязі, викладеному у заяві про зміну позовних вимог від 20.02.2018 (а.с. 104) та з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні від 29.03.2018 щодо задоволення позовних вимог поклалась на розсуд суду. Зазначила, що відзив на адміністративний позов від 14.02.2018 (а.с. 73-76) не підтримує. Наголосила, що відповідного нормативно-правового регулювання щодо процедури погодження зазначених генеральних планів не існує, окремого затвердженого положення з даного приводу немає.

Представники третьої особи щодо задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у письмових поясненнях від 15.02.2018 (а.с. 42-46), поясненнях від 19.02.2018 (а.с. 97-101).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, та не заперечується сторонами, що між ОСОБА_1 (покупець) та Багатопрофільним малим приватним підприємством "Сприяння" в особі власника ОСОБА_5 (продавець) було укладено договір купівлі продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, який буде побудований від 11 березня 2014 року. Відповідно до умов вказаного договору, зокрема, продавець продає, а покупець купує майнові права на об'єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбаченим цим договором та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Об'єктом нерухомості за вказаним договором є об'єкт нерухомості, який має бути побудований, а саме: будівництво одного малоповерхового (два поверхи + мансарда) житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу по проїзду Ожиновому, 4, 6, 8, 10 (блок А) в м. Житомирі за адресою: проїзд Ожиновий, №6-в, в будівельних осях "15"-"17" під №8 (аркуш 4 проекту 01-2010-АБ) з такими технічно економічними показниками: площа забудови - 63 кв.м., будівельний об'єм - 354,07 м. куб., загальна площа будинку складає 117,55 кв.м., житлова площа - 67,35 кв.м. Земельна ділянка, на якій розміщено об'єкт нерухомості складає 138 кв.м. (а.с. 9-12).

За твердженнями позивача, що не спростовано відповідачем та третьою особою, 15.12.2017 в органах прокуратури ОСОБА_1 були надані до огляду генеральні плани розміщення земельних ділянок під забудову групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих ділянках по проїзду Ожиновому 4, 6, 8, 10, 16, 18, 20 та по проїзду Галичському 17, 19, 21 в м. Житомирі, датованих 27.08.2014 (а.с. 13) та 01.02.2016 (а.с. 14), поданих Багатопрофільним малим приватним підприємством "Сприяння" та які погоджені Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, де вона і звернула увагу на невідповідність вказаних документів встановленій процедурі їх розроблення та погодження.

Вважаючи, що відповідач порушив процедуру розроблення та погодження відповідних генеральних планів, наголошуючи, про наявність порушених інтересів ОСОБА_1, зокрема, в частині укладення позивачем договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, що буде побудовано за адресою м. Житомир, проїзд Ожиновий, 6-в на підставі недостовірних документів, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 144 Основного Закону, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).

Частиною першою статті 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч.2 ст. 59 Закону №280/97-ВР рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно ч.3 ст. 59 Закону №280/97-ВР рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід'ємною частиною протоколу сесії ради.

Частиною п'ятою статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Положеннями частини десятої статті 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Представником відповідача в судовому засіданні визнано, що Житомирською міською радою жодного підзаконного нормативно-правового акту щодо процедури погодження генеральних планів не приймалося та окремого затвердженого положення з даного приводу немає.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначаються Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VI).

Суд не приймає доводів відповідача, що погодження генеральних планів не може бути оскаржене, так як ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Разом з тим, суд наголошує що оскарженню підлягає лише порушене право позивача.

Щодо доводів позивача про порушення її прав та законних інтересів шляхом розробки та погодження генеральних планів розміщення земельних ділянок під забудову групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих ділянках по проїзду Ожиновому 4, 6, 8, 10, 16, 18, 20 та по проїзду Галичському 17, 19, 21 в м. Житомирі, датованих 27.08.2014 та 01.02.2016, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд наголошує, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

У позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

Звертаючись до суду з позовом позивач повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Вказана правова позиція також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у ухвалі від 02.01.2018 № 9901/22/17, які відповідно до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що позивачем в порушення ч.5 ст. 44, ч. 1, ч.3 ст. 77 КАС України не надано жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту, що здійснення відповідачем погодження генеральних планів розміщення земельних ділянок під забудову групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих ділянках по проїзду Ожиновому 4, 6, 8, 10, 16, 18, 20 та по проїзду Галичському 17, 19, 21 в м. Житомирі, датованих 27.08.2014 та 01.02.2016, поданих Багатопрофільним малим приватним підприємством "Сприяння" порушило права та законні інтереси ОСОБА_6

Так, згідно умов договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, який буде побудований від 11 березня 2014 року, об'єктом нерухомості за вказаним договором є об'єкт нерухомості, який має бути побудований, а саме: будівництво одного малоповерхового (два поверхи + мансарда) житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу по проїзду Ожиновому, 4, 6, 8, 10 (блок А) в м. Житомирі за адресою: проїзд Ожиновий, №6-в, в будівельних осях "15"-"17" під №8 (аркуш 4 проекту 01-2010-АБ) з такими технічно економічними показниками: площа забудови - 63 кв.м., будівельний об'єм - 354,07 м. куб., загальна площа будинку складає 117,55 кв.м., житлова площа - 67,35 кв.м. Земельна ділянка, на якій розміщено об'єкт нерухомості складає 138 кв.м. (а.с. 9-12).

Суд зазначає, що генеральні плани від 27.08.2014 та 01.02.2016 передбачають розміщення земельних ділянок під забудову групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих ділянках по проїзду Ожиновому 4, 6, 8, 10, 16, 18, 20 та по проїзду Галичському 17, 19, 21 в м. Житомирі та не стосуються земельної ділянки за адресою: м. Житомир, проїзд Ожиновий, №6-в.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не доведено факту наявності реального порушення її прав та законних інтересів внаслідок погодження Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради генеральних планів розміщення земельних ділянок під забудову групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих ділянках по проїзду Ожиновому 4, 6, 8, 10, 16, 18, 20 та по проїзду Галичському 17, 19, 21 в м. Житомирі, датованих 27.08.2014 та 01.02.2016, поданих Багатопрофільним малим приватним підприємством "Сприяння".

Враховуючи вищевикладене та відсутність документально підтвердженого порушеного права, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до наявних у матеріалах справи квитанцій №6 від 19.01.2018 на суму 704,80 грн. та №21 від 29.01.2018 на суму 1409,60 грн., позивачем при зверненні із позовом до суду було сплачено 2114,40 грн. судового збору за три позовні вимоги немайнового характеру.

Відповідно до заяви про зміну позовних вимог від 20.02.2018 позивачем було зменшено розмір позовних вимог та заявлено одну вимогу немайнового характеру (а.с. 104).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI)

Пунктом першим частини першої статті 7 Закону №3674-VI встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч.2 ст.7 Закону №3674-VI У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Враховуючи зменшення позивачем позовних вимог суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 1409,60 грн. надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (вул. Бальзаківська, 4, кім. 814, м. Житомир, 10000. РНОКПП НОМЕР_1) до Житомирської міської ради в особі Департаменту містобудування та земельних відносин (вул. Покровська, 6, м. Житомир, 10014. Код ), третя особа: Багатопрофільне мале приватне підприємство "Сприяння" (вул. Тараса Бульби-Боровця, 29-А, м. Житомир, 10031. Код ) (Багатопрофільне мале приватне підприємство "Сприяння" (вул. Тараса Бульби-Боровця, 29-А, м. Житомир, 10031. Код ) про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 1 409,60 грн. (одну тисячу чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок) надмірно сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Головуючий суддя О.Г. Попова

Повне судове рішення складене: 04 квітня 2018 року.