Справа № 820/3791/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2018 року

Київ

справа №820/3791/16

провадження №К/9901/7691/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М.І.,

суддів: Білоуса О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/3791/16

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року, прийняту у складі головуючого судді Тітова О. М., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Жигилія С. П., суддів: Перцової Т. С., Дюкарєвої С. В.,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУНП в Харківській області), в якому просила:

визнати протиправною відмову ГУНП в Харківській області щодо переведення майора міліції ОСОБА_2, інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області на службу до Національної поліції;

зобов'язати ГУНП в Харківській області прийняти на службу до поліції ОСОБА_2 на посаду рівнозначну посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області шляхом видання наказу про призначення від 16 червня 2016 року.

В мотивування позову зазначає, що на підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 820/11945/15 та наказу ГУМВС України в Харківській області № 14 о/с від 23 травня 2016 року позивача поновлено на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з 06 листопада 2015 року.

10 червня 2016 року з метою проходження служби в ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 подано заяву про переведення.

Однак, позивач отримала лист ГУНП в Харківській від 16 червня 2016 року за № 12/Б-578 о/с, в якому повідомлялось про відмову в подальшому проходженні служби в Національній поліції, оскільки рапорт був поданий з пропущенням строку та за умови, що передбачена вимогами статті 51 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейська комісія для забезпечення прозорого добору та просування по службі поліцейських не створена, тому керівництво ГУНП в Харківській області не може прийняти позитивного рішення щодо прийому позивача на службу до поліції.

Вважаючи вищевказану відмову неправомірною, ОСОБА_2 з метою захисту своїх прав звернулась до суду з вимогою про зобов'язання ГУНП в Харківській області прийняти позивача на службу до поліції на посаду рівнозначну посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року, в позові відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свою касаційну скаргу ОСОБА_2 мотивує своєчасним поданням рапорту, в якому відображено бажання проходити службу в поліції з урахуванням постанови Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 820/11945/15, якою позивача поновлено на посаді саме з 06 листопада 2015 року, оскільки вказаний у Законі України "Про Національну поліцію" строк переривається терміном незаконного звільнення із займаної посади інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2, починаючи з 24 квітня 2002 року проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 09 листопада 2011 року проходила службу в Київському РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення.

Наказом Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області від 13 березня 2015 року № 28 о/с позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 22 лютого 2015 року по 30 вересня 2017 року.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 683 о/с майора міліції ОСОБА_2, інспектора сектору кадрового забезпечення Київського районного відділу ХМУ ГУМВС України в Харківській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), через скорочення штатів.

На підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 820/11945/15 та наказу ГУМВС України в Харківській області № 14 о/с від 23 травня 2016 року позивача поновлено на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з 06 листопада 2015 року.

10 червня 2016 року з метою проходження служби в ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 подано заяву про призначення її на рівнозначну посаду у зв'язку з поновленням на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області.

Однак, позивач отримала лист ГУНП в Харківській від 16 червня 2016 року за № 12/Б-578 о/с, в якому повідомлялось про відмову в подальшому проходженні служби в Національній поліції, оскільки рапорт був поданий з пропущенням строку та за умови, що передбачена вимогами статті 51 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейська комісія для забезпечення прозорого добору та просування по службі поліцейських не створена, тому керівництво ГУНП в Харківській області не може прийняти позитивного рішення щодо прийому позивача на службу до поліції.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідним рапортом про призначення позивач звернулась лише 10 червня 2016 року, тобто у строк, коли подібні питання не могли бути вирішені згідно з нормою, встановленою пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", про що ОСОБА_2 повідомлено відповідним листом.

Зазначена позиція була підтримана і Харківським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Верховний Суд висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

Так, відповідно до статті 18 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням № 114, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв'язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За приписами пункту 64 "г" Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Водночас, на момент розгляду даної справи Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" втратив чинність та вступив у дію Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ "Про Національну поліцію".

Відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в газеті Голос України 06 серпня 2015 року за № 141-142, набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктами 9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та Перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" та Положення, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року ГУМВС України в Харківській області видано наказ № 14 о/с від 23 травня 2016 року, яким поновлено позивача на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з 06 листопада 2015 року.

За приписами частини першої статті 47 Закону України "Про Національну поліцію", призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України "Про Національну поліцію", призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною першою статті 51 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об'єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

За правилом встановленим частиною першою статті 52 Закону України "Про Національну поліцію", з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс).

Приписами частини сьомої статті 52 "Про Національну поліцію" передбачено, що конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

Отже, Законом України "Про Національну поліцію" встановлено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, яка вимагає вчинення певних дій з боку осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також з боку посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

З матеріалів справи вбачається, що у строк, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а саме з 06 серпня 2015 року до 06 листопада 2015 року, від ОСОБА_2 заяви про прийняття її на службу до поліції не надходило.

Так, позивач звернулась до ГУНП в Харківській області лише 10 червня 2016 року, тобто у строк, коли подібні питання не могли бути вирішені згідно з нормою, встановленою пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", про що ОСОБА_2 повідомлено відповідним листом.

Верховний Суд звертає увагу, що ОСОБА_2 було поновлено на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області на виконання судового рішення та не звільнено із займаної посади. Відповідач, в свою чергу, лише повідомив у своєму листі про те, що наразі прийому на службу до поліції немає та після проходження атестування особовим складом поліції та подальшим призначенням до постійних штатів буде проведено набір до Національної поліції за рішенням Голови Національної поліції.

За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець