Справа № П/811/554/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/554/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі відповідач) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд визнати протиправною відмову відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобовязати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем з непередбачених чинним законом підстав відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. При цьому, позивачка наголошує на тому, що нею виконано всі вимоги передбачені законодавством для отримання такого дозволу.

З поданого до суду відзиву на позовну заяву представник відповідача посилався на те, що земельна ділянка, зображена позивачем на поданих графічних матеріалах, була включена до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасника АТО. Таким чином, позивачу було запропоновано вибрати земельну ділянку в іншому місці та подати документи відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.28-31).

Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 28.11.2017 р. позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кам'янської сільської ради. До заяви позивачка додала копію паспорту та ідентифікаційного номера; графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с.13-17).

Розглянувши подані позивачем документи листом від 26.12.2017 року №П-22825/0-16997/0/6-17 відповідач повідомив, що земельна ділянка, зображена на поданих графічних матеріалах, була включена до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасника АТО. Отже, позивачу було запропоновано вибрати земельну ділянку в іншому місці та подати документи відповідно до вимог законів та прийнятих до них нормативно-правових актів (а.с.12).

09.01.2018 р. позивач повторно звернулась до відповідача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (а.с.19-22), однак листом від 26.01.2018 р. № П-120/0-386/0/17-18 повідомлено, що земельна ділянка, зображена на поданих графічних матеріалах, була включена до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасника АТО. Таким чином, позивачу було запропоновано вибрати земельну ділянку в іншому місці та подати документи відповідно до вимог законів та прийнятих до них нормативно-правових актів (а.с.18).

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Проаналізувавши зміст зазначеного листа відповідача суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою та суттю даний лист фактично є рішенням Головного управління, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частина 2 ст. 22 ЗК України вказує, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Так, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України,

Зокрема, ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі(у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч.7 ст.118 відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, законодавцем чітко передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Матеріали справи свідчать, що відмова у наданні позивачу такого дозволу аргументовані тим, що земельна ділянка, зображена на поданих графічних матеріалах, була включена до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасника АТО.

Відтак, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідачем з непередбачених законом та не підтверджених документально підстав двічі відмовлено позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,00 га, з метою ведення особистого селянського господарства.

Суд зазначає, що листи відповідача від 26.12.2017 р. № П-22825/0-16997/0/6-17, від 26.01.2018 р. № П-120/0-386/0/17-18 (а.с.12, 18) щодо розгляду заяв позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та викладена в них позиція (фактична відмова), не містить визначених частини 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що не може бути визнано судом правомірним.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладену у вищевказаних листах, підлягають задоволенню.

Разом з тим, з огляду на положення КАС України суд зазначає, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади, перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень та виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 18.03.14 р. № 21-11а14.

Враховуючи, що відповідачем не розглянуло заяву позивача по суті та у встановленому законом порядку, однак фактично двічі відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації, у суду немає підстав для зобов'язання останнього надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою, а тому в задоволенні позовних вимог в частини зобовязання відповідача вчинити певні дії слід відмовити. Однак, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобовязання відповідача належним чином розглянути її заяву від 09.01.2018 р., оскільки саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

В свою чергу, однією з вимог адміністративного позову є зобовязання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що рішення суду зобовязує відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії, суд вважає за необхідне встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання рішення один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання протиправною відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладену у листах від 26.12.2017 р. № П-22825/0-16997/0/6-17, у листі від 26.01.2018 р. № П-120/0-386/0/17-18 та зобов'язати відповідача надати зазначений дозвіл. При цьому, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2114,40 грн. (а.с.2).

Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 05.02.2016 року № 2 "Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" у редакції Закону України від 22 травня 2015 року 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" зазначив те, що перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору і визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобовязати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Вищевказане також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 14.03.2017 року у справі № П/800/559/16.

Отже, враховуючи зміст листів від 26.12.2017 р. № П-22825/0-16997/0/6-17, від 26.01.2018 р. № П-120/0-386/0/17-18 суд дійшов висновку, що по суті заявлено одну вимогу немайнового характеру, яка оплачуються судовим збором за ставкою, визначеною у п.п.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" 1762,00 грн. станом на 01.01.2018 року). Тому, збір за подання позову до суду повинен становити 704,80 грн., а решта 1409,60 грн. (2114,40 грн. 704, 80 грн.) сплачені позивачем зайво.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п.1). У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч. 2 ст. 7 Закону).

Повернення судового збору здійснити згідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року №845.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладену в листах № П-22825/0-16997/0/6-17 від 26.12.2017 року та № П-120/0-386/0/17-18 від 26.01.2018 року.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 січня 2018 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кам'янської сільради Новомиргородського р-ну Кіровоградської області.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подати суду звіт про виконання рішення суду у строк один місяць, з дня набрання чинності рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № П/811/554/18.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 (ід. номер: 0) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (код: 39767636) судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп..

Повернути ОСОБА_1 (ід. номер: 0) з державного бюджету судовий збір в сумі 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп., перерахований згідно квитанції від 15.02.2018 р. № 0.0.964685359.1

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії. Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3