Справа № 536/115/18
Суддя: Колотієвський О. О.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/115/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі :

Головуючого судді Колотієвського О.О.,

при секретарі - Клоновій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Кременчуцький районний ВП ГУ НП в Полтавській області. - про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Кременчуцький районний ВП ГУ НП в Полтавській області. - про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 02 січня 2018 року рухаючись по трасі Полтава-Олександрія з ввімкненими підфарниками був зупинений ст. с-нтом СРПП №4 Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, яким було складено постанову від 02.01.2017 року серія БР №093900 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Мотиви його зупинення та складання постанови пояснюються тим, що він керував транспортним засобом ЗАЗ 1103073 НГ, державний номерний знак НОМЕР_1, поза населеним пунктом з невключеними фарами ближнього виду.

Як вбачається із зазначених в постанові обставин, що 02.01.2017 року о 10 годині 50 хвилин, ОСОБА_1, керував автомобілем ЗАЗ 1103073 НГ, державний номерний знак НОМЕР_1 на 97 км. автомобільної дороги Олександрія-Кременчук поза межами населеного пункту без ввімкнутого світла ближніх фар, чим порушив вимоги п.9.8 Правил дорожнього руху, за що , передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач в той день рухався на підфарниках транспортного засобу, що було визнано працівником поліції як порушення ним вимог п.9.8 ПДР України.

Позивач вважає, що згідно п.п. 9.8 Правил дорожнього руху з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Диспозиція ч.2 ст. 122 КУпАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Водночас ст.ст. 121-128, ч.1 ст. 129, 139,140 КУпАП не містять положень про встановлення відповідальності за таке порушення Правил дорожнього руху як не увімкнення ближнього світла фар з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами, а тому вважає, що відповідач мав притягнути його, в тому разі, якщо таке порушення мало місце, до відповідальності саме заст.125 КУпАП, яка передбачає відповідальність за «Інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121-128, ч.1,2 ст.129, ст.ст.139 і 140 КУпАП та тягнуть за собою відповідальність у вигляді попередження.

На підставі вищевикладеного, просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії ст.с-нта СРПП №4 Постанову ст.с-нта СРПП №4 Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 щодо складання постанови серія БР №093900 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 02.01.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП стягнення штрафу в розмірі 425 гривень;

Постанову Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2серія БР №093900 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 02.01.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП та стягнення штрафу в розмірі 425 гривень - скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Стягнути з ст. с-нта СРПП №4 Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП в

Полтавській області ОСОБА_2Г судові витрати, що складаються із наданням

правничої допомоги в розмірі 500 грн.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити позивачу в повному обсязі.

Представник Кременчуцького районного ВП ГУ НП в Полтавській області в судове засідання не зявився.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши позов та докази, яким він обґрунтовується, дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Судом встановлено, що 02 січня 2018 року рухаючись по трасі Полтава-Олександрія з ввімкненими підфарниками ОСОБА_1 зупинений ст. с-нтом СРПП №4 Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, яким було складено постанову від 02.01.2017 року серія БР №093900 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Мотиви його зупинення та складання постанови пояснюються тим, що він керував транспортним засобом ЗАЗ 1103073 НГ, державний номерний знак НОМЕР_1, поза населеним пунктом з невключеними фарами ближнього виду, що не оспорюється сторонами.

Як вбачається із зазначених в постанові обставин, що 02.01.2017 року о 10 годині 50 хвилин, ОСОБА_1, керував автомобілем ЗАЗ 1103073 НГ, державний номерний знак НОМЕР_1 на 97 км. автомобільної дороги Олександрія-Кременчук поза межами населеного пункту без ввімкнутого світла ближніх фар поза населеним пунктом, чим порушив вимоги п.9.8 Правил дорожнього руху, за що, передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП.

Як зазначав сам позивач, в той день він рухався на підфарниках транспортного засобу, що було визнано працівником поліції як порушення ним вимог п.9.8 ПДР України.

Позивач вважає, що згідно п.п. 9.8 Правил дорожнього руху з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Диспозиція ч.2 ст. 122 КУпАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Водночас ст.ст. 121-128, ч.1 ст. 129, 139,140 КУпАП не містять положень про встановлення відповідальності за таке порушення Правил дорожнього руху як не увімкнення ближнього світла фар з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами, а тому позивач вважає, що відповідач мав притягнути його, в тому разі, якщо таке порушення мало місце, до відповідальності саме заст.125 КУпАП, яка передбачає відповідальність за «Інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121-128, ч.1,2 ст.129, ст.ст.139 і 140 КУпАП та тягнуть за собою відповідальність у вигляді попередження.

Суд не може погодитися з позицією позивача з огляду на наступне:

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі -ПДР).

Згідно з п.1.1 ПДР вони, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, пунктом 9 ПДР України передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальними сигналами.

Однак, відповідно до п. 9.8 ПДР України увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальними сигналами тільки під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається:

- у колоні;

- на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів;

-на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей;

- на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів;

- на транспортному засобі, що буксирує;

у тунелях.

Пунктом 9.8 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Тобто, в даному випадку в разі відсутності в конструкції транспортного засобу денних ходових вогнів до них прирівнюється ближнє світло фар.

Пунктом 1.10 Правила дорожнього руху встановлено, що денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Таким чином, прирівнюючи ближнє світло фар до денних ходових вогнів законодавець відносить перші саме до зовнішніх світлових приладів (як і денні ходові вогні), а не до попереджувальних сигналів (п. 9.1 Правил), як зазначає позивач. Тому, в цьому випадку маємо порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, а не попереджувальними сигналами.

Позивач в судовому засіданні визнав той факт, що керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світлу фар.

Таким чином, у даному випадку позивачем порушено саме правило користування зовнішніми освітлювальними приладами, а не попереджувальними сигналами, як вважає позивач.

Крім цього, позивач посилається в своєму позові на те, що диспозиція ч.2 ст.122 КУпАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, та повідомив суд, що при почав рух в населеному пункті та не змінював його напрямок. Суд не погоджується з позицією позивача з огляду на наступне:

Відповідно до ПДР України, Дорожній знак 5.45 передбачає: "Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Дорожній знак 5.46 передбачає: "Кінець населеного пункту". Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

В той час, дорожній знак 5.47 передбачає: "Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Дорожній знак 5.48 передбачає: "Кінець населеного пункту". Кінець населеного пункту, позначеного знаком 5.47.

З вищевикладеного вбачається, що в межах населеного пункту і поза межами населеного пункту діє різний порядок руху, що дає підстави вважати, що позивач почавши рух в населеному пункту та продовжуючи його за межами, змінив його напрямок, за порушення чого настає відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив ПДР та/або якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:…, зокрема, і за частинами першою, другою і третьою статті 122»).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.»

Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

В Рішенні Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. зазначено, що застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст.258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол (навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення) та, відповідно, можливість розглядати справи і накладати стягнення на місці вчинення правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Отже, в даному випадку закон дозволяє застосовувати процедуру скороченого провадження, тому, відповідно, дозволяється фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, з огляду на все зазначене вище у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 122, 252, 258 КУпАП, ст.ст.9, 72-77, 160, 161, 241-246, 250, 251, 255, 293-295 КАС України, «Правилами дорожнього руху України», -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Кременчуцький районний ВП ГУ НП в Полтавській області - про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_3