Справа № 357/8815/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/8815/17 Суддя (судді) першої інстанції: Цуранов А.Ю
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року (повний текст виготовлено 31 жовтня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність та відмову Головного управління Національної поліції у Київській області, викладену у листі №29/П-601 від 29 червня 2017 року, щодо призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності ІІ групи;

зобов'язати Головне управління Національної поліції у Київській області прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200 прожиткових мінімумів, визначеного законом для працездатних осіб, у сумі 320000 грн., відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невирішення питання про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги;

зобов'язано Головне управління Національної поліції в Київській області розглянути питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» за його заявою та прийняти відповідне рішення;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, позивач посилається на те, що відмова відповідача є протиправно, а тому наявні правові підстави для зобов'язання прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у визначеному розмірі.

15 березня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому зазначає, що дії та рішення є правомірними.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що з 29 липня 2002 року по 06 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 21 січня 2016 року № 14 о/с, позивача звільнено з посади начальника сектора відділення поліції № 1 Білоцерківського відділу поліції з 21 січня 2016 року на підставі пп. 2 п. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію».

Свідоцтвом про хворобу № 28/Зв від 20 січня 2016 року, виданим Військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Київській області, підтверджено наявність у позивача захворювання, що пов'язане з проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія АГ № 0006959 від 16 березня 2016 року, позивач має ступінь втрати професійної працездатності 70%.

Позивачу встановлено ІІ група інвалідності, що підтверджується до акта огляду МСЕК від 28 березня 2017 року серії АВ №0774764.

У червні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Листом від 29 червня 2017 року № 29/П-601 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги з огляду на те, що виплата здійснюється відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та після підписання Президентом України відповідного законопроекту виплата була б здійснена.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково та зазначив, що питання про призначення одноразової грошової допомоги по суті не вирішене, тобто відповідач вчинив стосовно позивача протиправну бездіяльність, а тому наявні підстави для зобов'язання відповідача розглянути звернення згідно з вимогами чинного законодавства України.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Відповідно до п. 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).

Пунктами 7-9 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 4, ст. 20 із наступними змінами).

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Відповідно до п. 1 р. ІІ Порядку № 4, днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

У силу пункту 5 розділу III Порядку № 4, для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 2 Розділу IV Порядку № 4).

Таким чином, передумовою для звернення до керівника підрозділу має бути виготовлено висновок, за наслідком розгляду якого керівник Національної поліції приймає рішення про призначення чи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

Проте, у межах спірних правовідносин такий висновок виготовлено не було, а позивачу відмовили у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги про що видано лист №29/П-601 від 29 червня 2017 року.

Натомість, такий порядок розгляду питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги не передбачено чинним законодавством України.

Так, відмова Головного управління Національної поліції у Київській області щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оформлена листом №29/П-601 від 29 червня 2017 року є протиправною.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Національної поліції у Київській області щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оформлена листом №29/П-601 від 29 червня 2017 року.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200 прожиткових мінімумів, визначеного законом для працездатних осіб, у сумі 320000 грн., відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», колегія суддів зазначає таке.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи, суд вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення відповідного змісту.

Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що підставою для відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, визначеною відповідачем, є відсутність правових підстав для розгляду такого питання. Тобто відповідачем по суті не розглянуто питання про можливість призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності ІІ групи.

Так, прийняттю рішення про призначення та виплату відповідної допомоги передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобов'язати відповідача прийняти рішення певного змісту за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є зобов'язання відповідача розглянути питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» за його заявою та прийняти відповідне рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено неправильне тлумачення закону судом першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанова суду першої інстанції - скасуванню у частині позовних вимог про визнання протиправною відмови відповідача, викладеної у листі від 29 червня 2017 року №29/П-601 з прийняттям у цій частині нового рішення, яким зазначену позовну вимогу - задовольнити, у решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року скасувати у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Національної поліції у Київській області, викладеної у листі №29/П-601 від 29 червня 2017 року.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про визнання протиправною відмови Головного управління Національної поліції у Київській області, викладеної у листі №29/П-601 від 29 червня 2017 року - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Київській області щодо призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності ІІ групи, викладену у листі №29/П-601 від 29 червня 2017 року.

У решті постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Повний текст виготовлено 02.04.2018

Головуючий Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна, А.Ю. Кучма