Справа № 760/6199/17
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №760/6199/17
Провадження №2-а/760/476/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Солом'янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Осипенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 03.04.2017 р. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві щодо складання постанови серії АР №849574 по справі про адміністративне правопорушення від 03.02.2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії АР №849574 відносно ОСОБА_3 від 03.02.2017 р., провадження закрити у зв'язку з відсутністю складу правопорушення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно відповіді на адвокатський запит Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП за №169-аз/41/11/02-2017 від 20.03.2017 року, вбачається, що позивача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, згідно постанови серії АР №849574 від 03 лютого 2017 року за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП. Також у відповіді зазначається, що оскільки позивач відмовився від отримання копії постанови на місці скоєння правопорушення, копія була надіслана позивачу на його адресу: АДРЕСА_1.

Зазначає, що 03.02.2017, в ранковий час, позивач ОСОБА_3, керуючи своїм автомобілем зупинився напроти будівлі Міністерства внутрішніх справ України по вул. Богомольця м. Києва для висадки пасажирів. В цей час до його автомобіля підійшов працівник поліції, фамілію його я не запам'ятав, та попросив пред'явити для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію автомобіля, на цю вимогу позивач через відкрите вікно передньої двері пред'явив вказані документи та у зв'язку з тим, що позивач дуже поспішав по особистим справам та попросив поліцейського швидше повернути йому документи.

Однак на думку позивача, поліцейський безпідставно, не поясняючи причин став вимагати вийти із салону автомобіля, на що позивач відмовив та упевнений, що поліцейський повернув йому посвідчення та документи на автомобіль. Після чого, позивач розпочав рух свого автомобіля та поїхав у необхідному йому напрямку. Ніякий протокол чи постанова про адміністративне правопорушення на місці зупинки патрульними поліцейськими не складалися та не були вручені позивачу.

В обідній час, позивач побачив, що його водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію автомобіля у нього були відсутні та допустив, що ці документи залишилися у поліцейського.

Оскільки позивач надав інспектору патрульної поліції для перевірки необхідні документи то вважає, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП, він не вчиняв.

Також вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, зазначену постанову складено безпідставно, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просив позов задовольнити.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.10.2017 р. було замінено відповідача Управління патрульної поліції в м. Києві Міністерства внутрішніх справ на належного відповідача - Департамент патрульної поліції.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, а постанову інспектора правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідно до постанови та відеозапису з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського вбачається, що позивач здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 "Зупинка заборонена", при перевірці документів було виявлено відсутність полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності влісників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 "ґ " ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП України. З відеозапису вбачається, що інспектор роз"яснив позивачеві його права та обов"язки, позивач погоджується, що в нього відсутній поліс.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши відеозапис, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03.02.2017 року інспектором роти 6 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м.Києві було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР №849574, відповідно до змісту якої 03.02.2017 р. о 09 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Пилипа Орлика, 13 водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TOVAREG, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку в межах дії забороненого дорожнього знаку, чим порушив вимоги п.п. 3.34 п. 33 ПДР (зупинку заборонено). В ході перевірки документів виявлено відсутність полісу обов'язкового страхування, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Згідно вимог п.п. 3,34 п. 33 ПДР України передбачено, що водієві забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до п 15.9 ПДР зупинка забороняється: a) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, тощо.

Отже, чинні ПДР чітко визначають в яких місцях забороняється зупинка автотранспорту, в т.ч. і зупинка в межах дії дорожнього знаку зупинка заборонена» для транспортних засобів.

Судом встановлено, що позивач порушив вимоги п.п. 3.34 п. 33 ПДР, оскільки здійснив зупинку в межах дії знаку - «зупинку заборонено».

В судовому засіданні встановлено, що позивач не оспорює той факт, що здійснив зупинку дії знаку"зупинку заборонено".

У відповідності до п. п. ґ п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 1ст. 126 КпАП України, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, під час винесення постанови про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КпАП України, відповідач діяв відповідно до вимог закону та з урахуванням встановлених обставин вчиненого правопорушення.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Імперативними нормами ч. 1ст. 126 КпАП України передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування факту вчинення адміністративного правопорушення відповідальність, за яке передбачено ч. 1 ст. 126 КпАП України, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 849574 від 03.02.2017 є правомірною.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі . Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до п. 4 Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 1, 2 розділу ІІІ Інструкції визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті121, статтями 121--1, 121--2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124--1, статтями125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132--1, частинами шостою і одинадцятою статті133--1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, інспектор Національної поліції при винесенні постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України, у спосіб визначений законом та з урахуванням встановлених ним обставин і доказів щодо вчиненого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Наявні у справі докази, зокрема, постанова та відеозапис дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Під час розгляду справи у судовому засіданні було переглянуто та досліджено наданий представником відповідача Департаменту патрульної поліції диск із відеозаписом з нагрудної камери інспектора, з якого вбачається, що позивачем, здійснено зупинку в межах дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено» та відсутність у позивача поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про що не заперечував позивач.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 849574 від 03.02.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасуванню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти дів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Кушнір С.І.