Справа № 2а-2647/12/1170
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №2а-2647/12/1170

касаційне провадження №К/9901/441/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.11.2012 (суддя Кармазина Т.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013 (головуючий суддя - Малиш Н.І., судді: Щербак А.А., Дурасова Ю.В.) у справі № 1170/2а-2647/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оконіка» до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оконіка» звернулося до суду з адміністративним позовом до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.07.2012 № та №.

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 12.11.2012 позов задовольнив у повному обсязі.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.08.2013 залишив постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.11.2012 без змін.

Олександрійська об'єднана державна податкова інспекція Кіровоградської області Державної податкової служби звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема, пункту 138.1 статті 138, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України.

Зокрема, податковий орган вказує на те, що первинними документами не підтверджено використання придбаних позивачем профілів в обсязі 6566 м2 та склопакетів в обсязі 1409 м2 у господарській діяльності (для виготовлення металопластикових конструкцій на замовлення). Свої висновки податковий орган обґрунтовує тим, що згідно з наданими до перевірки первинними документами придбання матеріалів здійснене у погонних метрах, замовлення на виготовлення металопластикових вікон - у квадратних метрах, а реалізація продукції - у погонних метрах, у квадратних метрах та у штуках, що позбавляє можливості встановити відповідність кількості використаних профілів та склопакетів обсягу виготовлених металопластикових конструкцій.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вчинення судом процесуальної дії) за клопотанням відповідача у справі проведено заміну Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби її правонаступником Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією Кіровоградської області Державної податкової служби проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 17.09.2010 по 31.03.2012.

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Оконіка» вимог:

пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в загальній сумі 829283грн., в тому числі: за ІІ квартал 2011 року в сумі 63013грн., за ІІ-ІІІ квартали 2011 року в сумі 541340 грн., за ІІ-ІV квартали 2011 року в сумі 724165грн., за І квартал 2012 року в сумі105118 грн.;

пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в загальній сумі 729821грн., в тому числі: за травень 2011 року в сумі 54795грн., за липень 2011 в сумі 159159 грн., за серпень 2011 року в сумі 113061грн., за вересень 2011 року в сумі 143715грн., за жовтень 2011 року в сумі 83827грн., за листопад 2011 року в сумі 75151грн., за січень 2012 року в сумі 27241грн., за лютий 2012 року в сумі 25187 грн., за березень 2012 року в сумі 47685 грн.

За результатами перевірки Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією Кіровоградської області Державної податкової служби складено акт від 18.06.2012 №53/22-50/372511981 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.07.2012:

№ про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 855563 грн., в тому числі: в сумі 829283грн. за основним платежем та в сумі 26280грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 898578грн., в тому числі: в сумі 729821 грн. за основним платежем та в сумі 168757грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Податковий орган вважає, що у порушення наведених норм податкового законодавства позивач неправомірно відніс до складу податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, податок на додану вартість та витрати відповідно за операціями з придбання товарів для виробництва металопластикових вікон (профілів, склопакетів).

Висновки про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту та валових витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, за вказаними операціями відповідач обґрунтовує тим, що обсяг виготовлених позивачем металопластикових вікон не відповідає обсягу витрачених на виготовлення такої продукції матеріалів (склопакетів та профілів), а саме - при виготовленні готової продукції металопластикових вікон в обсязі 30784м2 відображено списання матеріалів в обсязі 38073м2., З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку про те, що використання позивачем в господарській діяльності склопакетів 1409м2 вартістю 204704грн. та профілів 6555м2 вартістю 3444400грн. не підтверджено первинними документами.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність придбання товару та господарський характер понесених витрат.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій з придбання позивачем матеріалів для виготовлення металопластикових вікон, судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи належним чином оформленими копіями первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують використання придбаних матеріалів для виготовлення металопластикових конструкцій на замовлення, а саме: оборотно-сальдовими відомостями; актами на списання матеріалів; видатковими накладними; актами виконаних робіт; специфікаціями матеріалів; вимогами-накладними; реєстрами виданих та отриманих податкових накладних, що свідчать про господарський характер понесених позивачем витрат.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Зі змісту абзацу 3 частини першої статті 6, частини першої статті 43 Господарського кодексу України вбачається, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання.

Крім того, відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу України, враховуючи положення статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності та свободи договору, суб'єкти господарювання вправі вільно укладати будь-які договори, не заборонені законодавством, та самостійно визначати умови виконання зобов'язань.

Цивільним та господарським законодавством України не заборонено здійснювати замовлення товарів лише у тій одиниці виміру, в якій обліковуються матеріали на виготовлення таких товарів на балансі у виробника.

Судами попередніх інстанцій досліджено питання щодо відповідності обсягів використаних профілів та склопакетів обсягам замовлень на виготовлення маталопластикових конструкцій, в результаті чого встановлено, що списання придбаних матеріалів (профілів та склопакетів) позивачем проведено на підставі замовлень, які складені відповідно до кількості замовлених металопластикових конструкцій від кожного з покупців та містять такі відомості, як тип виробу, їх кількість, розмір кожної метало пластикової конструкції та її площу.

Контролюючий орган, в свою чергу, обґрунтовуючи висновки про невідповідність кількості профілів та склопакетів, витрачених на виготовлення металопластикових конструкцій, обсягу готової продукції керувався розрахунками, здійсненими у квадратних метрах. При цьому, відповідач не врахував, що деякі виготовлені позивачем металопластикові конструкції, які реалізовувалися у штуках, мали різну площу.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління ДФС у Харківської області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013 у справі № 1170/2а-2647/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк