Справа № 210/1279/13-а
Суддя: Сільченко В. Є.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1279/13-а
Провадження № 2-а/210/1/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"07" лютого 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Семко Н. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Управління комунальної власності міста Кривого Рогу та Криворізького відділу контролю та державного нагляду державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про скасування рішень Криворізької міської ради: (XXV сесії VI скликання) від 22.08.2012 року № 1317, (XXVІІ сесії VI скликання) від 28.11.2012 року № 1510, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому (після змін та уточнень позовних вимог) просили:

1.Скасувати наступні рішення Криворізької міської ради:

- (XXV сесії VI скликання) від 22.08.2012 року № 1317 ;

- (XXVIII сесія VI скликання) від 28 11.2012 року № 1510.

2. Встановити відсутність компетенції Криворізької міської ради на надання згоди щодо права власності;

3. Встановити відсутність компетенції Управління Фонду комунальної власності міста по погодженню реконструкції та підписання додаткової угоди № 1 до Договору оренди з ТОВ «Універсалінвестбуд» А/26.

В обґрунтування своїх вимог в позові зазначили (окрім іншого), що (на їх думку) вказане рішення було прийнято з порушеннями прав співвласників майна ( ЧП ОСОБА_6, ЧП ОСОБА_7 ЧП ОСОБА_8) права яких передбачені у Главі 26 Цивільного кодексу України (право спільно власності);

Дане Рішення порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави суспільства.

Згідно до ст.19 Конституції України прийняття такого рішення не передбачене законодавством. Будь яких публічних обговорень або слухань не проводилась.

Прийняття рішення відбулось з порушенням регламенту ради.

Рішення не відповідає загальнодержавним інтересам та не захищає інтереси територіальної громади м. Кривого Рогу та громадян.

Внаслідок вказаних дій була нанесена значна шкода правам та інтересам як членам громади міста та ОСОБА_2 особисто, так як він втратив своє робоче місце у зв'язку з тим, що Криворізька міська рада діючи всупереч законодавства знищила підприємницьку діяльність приватного підприємця ОСОБА_4, у якої Позивач № 1 був оформлений по трудовому договору та передала у приватну власність всі приміщення Підземного переходу.

Шкода громадянам міста підтверджується також тим, що встановлення кіосків у рукавах переходу також виконано з порушенням ДБН та норм безпеки.

Вважає, що порушення прав громадян виникло ще раніше, коли 5 січня 2008 р. у криворізькій газеті «Червоний гірник» було опубліковано Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 29.12.2007 р. № 947 «Про проведення конкурсу на найкращу архітектурну пропозицію щодо підземного пішохідного переходу, розташованого на АДРЕСА_1», та умови його проведення.

У п.5 Умов конкурсу було вказано, що висновок конкурсної комісії щодо переможця конкурсу є підставою для подальшого звернення до балансоутримувача щодо оформлення документів на оренду зазначеного об'єкту.

Таким чином Пункт 5 - грубо порушував Закон України «Про оренду державного та комунального майна» та законодавство України, так як відповідно до п.3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар - підприємці які вже працювали у переході, саме після закінчення терміну договору оренди мають переважне право на його поновлення. Таким чином проведення самого конкурсу вже створювало майбутні підстави для порушення прав підприємців та їх працівників.

ТОВ «Універсалінвестбуд», незважаючи на переважне право на продовження дії договорів оренди, самочинно зруйнував приміщення складу яке було робочим місцем Позивача № 1 так як знаходилось у оренді по договору оренди А/26 від 08.02.2007 року ( 16,2 м2) між ПП ОСОБА_4 та міською радою та своїм будівництвом здійснив неможливе існування та здійснення підприємницької діяльності н інших орендованих ділянках по Договору А/27 від 08.02.2007 р. ( 33м2).

Після того, як ОСОБА_4 написала листа на міського голову, її було запрошено до Фонду комунальної власності міста, де були досягнуті домовленості щодо часткової відмови від оренди майна післі здачі переходу в експлуатацію.

Суть домовленостей полягало в тому, що після вводу в експлуатацію пішохідного переходу ПП ОСОБА_4 зможе реалізувати своє право на оренду приміщення площею 29 м2, яке було розташовано саме на місці зруйнованої кладової. При чому Позивач № 1 міг би працювати при наданні можливості ПП ОСОБА_4 оформити приміщення площею 29м2 у оренду.

Після досягнутих домовленостей, ПП ОСОБА_4 протягом 2009, 2010, 2011 років сплачувала в бюджет міста орендні платежі.

Це продовжувалась доки зовсім випадково було з'ясовано, що всі приміщення, яке було предметом вищевказаних домовленостей, по рішенню господарського суду Дніпропетровської області вже належать ТОВ «Універсалінвестбуд».

ОСОБА_4 оскаржила рішення і подала апеляційну скаргу на дане рішення.

Після оскарження вказаного рішення до Вищого господарського суду справа була надіслана до господарського суду Дніпропетровської області.

За результатами судом винесено рішення щодо виселення ТОВ «Універсалінвестбуд», але Фонд комунальної власності не поспішав пред'являти наказ про виселення ТОВ «Універсалінвестбуд» з переходу та включення переходу до переліків об'єктів що підлягають наданню в оренду на конкурсних засадах.

17.08.2012 р. з клопотанням № 2686 Фонд звернувся до суду, щодо затвердження мирової угоди.

При цьому після ознайомлення з матеріалами справи у суді, було з'ясовано що фонд комунальної власності міста Кривого Рогу здійснив грубе порушення Закону.

По здійсненим злочинним діям була подана заява щодо порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_5 та незважаючи на новий КПК до цього часу, як їм відомо, справа не порушена.

Крім того ПП ОСОБА_4 Фондом комунальної власності міста Кривого Рогу були подані два позову, щодо виселення ПП ОСОБА_4 з неіснуючих приміщень на яких провадять підприємницьку діяльність інші підприємці на підставі договорів суборенди з ТОВ «Універсалінвестбуд».

Відповідно до вищевказаних дій ПП ОСОБА_4 була змушена звільнити працівника ОСОБА_2, так як робоче місце завдяки злочинних дій та в угоду ТОВ «Універсалінвестбуд» було знищено.

Після розгляду позовних заяв суди відмовили у позові Фонду комунальної власності міста щодо виселення.

Однак до теперішнього часу, Управління фонду комунальної власності вищевказане заперечує та вказує у своїх листах про те що площі знаходяться у користуванні ОСОБА_4 і нікому не надавались і робоче місце ОСОБА_2, не зважаючи на те, що там здійснює в теперішній час свою діяльність ФОП ОСОБА_9.

В теперішній час, як позивачам стало зрозуміло з Рішення Криворізької міської ради (XXVIII сесія VI скликання) від 28.11.2012 року № 1510, приміщення переходу були продані , з порушеннями Глави 26 Цивільного кодексу України ( право спільної власності ) та Регламенту міської ради, що підтверджує бажання уникнути повернення об'єкту у комунальну власність. Тому виникає необхідність щодо скасування і цього Рішення.

Зазначають, що на момент прийняття оскаржуваних рішень у Криворізької міської ради були відсутні правовстановлюючі документи про належність до комунальної власності міста саме підземного пішохідного переходу АДРЕСА_1, та по всім питанням які виникли під час незаконної «приватизації» своєчасно були надіслані відповідні звернення до органів місцевого самоврядування, відбувались публікації у місцевої пресі, однак вони всі булі проігноровані або відповіді по суті були поверховими.

Відповідачі позов не визнали та в ході судового розгляду подавали до суду заперечення (до 15.12.2017 року) та відзив (спільний, після 15.12.2017 року).

В обґрунтування своїх позицій у вказаних заявах по суті справи зазначали (зокрема), що оскаржувані рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв'язку з чим, підстав для їх скасування немає; вони є індивідуальними актами, які не звернені до позивачів, а відтак, останнім не належить право вимоги за даним позовом; як акти індивідуальної дії оскаржувані рішення після їх реалізації вичерпали свою дію, у зв'язку з чим, позовні вимоги про їх скасування не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ст.ст.7, 140 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Пунктом 30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У пункті 4 рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, приймають нормативні та ненормативні акти. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

01.09.2008 між ТОВ «Універсалінвестбуд» (далі - Орендар) та Криворізькою міською радою (далі - Орендодавець) було укладено Договір оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №А/26, відповідно до якого ТОВ «Універсалінвестбуд» прийняв від міської ради у строкове платне користування нерухоме майно - підземну споруду пішохідного переходу загальною площею (згідно з Угодою №1 про внесення змін до договору оренди від 19.03.2009) 1941,90 кв.м., у тому числі місця загального користування 1 540,0 кв.м. (надалі - Об'єкт оренди), розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згодом ТОВ «Універсалінвестбуд» зі згоди Орендодавця та отримання відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, здійснено реконструкцію (поліпшення) вищевказаного підземного пішохідного переходу, в результаті чого було досягнуто значного покращення технічної та експлуатаційної якості майна.

Статтею 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»передбачено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна за письмовим дозволом орендодавця і висновками відповідних служб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 331 цього ж Кодексу передбачає набуття права власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою.

Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації

В силу ст.778 Цивільного кодексу України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Технічним висновком про відповідність будівельним нормам і правилам підземного пішохідного переходу на АДРЕСА_1, виконаного ТОВ «БІФ БУДІНВЕСТ», визначено, що в результаті реконструкції було створено нову річ - нежилі приміщення (об'єкти нерухомості - торговельні площі).

Відповідно до Акту ідеальних часток частка приміщення №№1-39 підземного, пішохідного переходу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 3/10.

За викладених обставин, міська рада, вирішуючи питання місцевого значення, та представляючи спільні інтереси територіальної громади м. Кривого Рогу, дійшла обґрунтованого висновку про надання згоди на спільну сумісну власність територіальної громади м. Кривого Рогу та ТОВ «Універсалвестбуд» на об'єкт нерухомого майна - споруду підземного пішохідного переходу з нежилими приміщеннями на АДРЕСА_1, загальною площею 2034,7 кв.м., у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення від 22.08.2012 року за №1317 немає.

Згідно ч.1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 369 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно статті 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі …, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Як видно, законодавець наділяє співвласника правом, а не обов'язком купівлі частки у праві спільної часткової власності, відповідно до чого відмова від даного права допускається.

Розглянувши 28.11.2012 звернення ТОВ «Універсалвестбуд» - власника 3/10 часток підземного пішохідного переходу за адресою АДРЕСА_1 про намір продати свою частку в праві спільної часткової власності, зважаючи на відсутність у видатковій частині міського бюджету на 2012 рік коштів на придбання частки спірного підземного переходу, користуючись правами, наданими законом, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, міською радою обґрунтовано прийнято рішення №1510 «Про відмову від здійснення територіальною громадою міста Кривого Рогу переважного права на купівлю частки в праві спільної часткової власності», у зв'язку з чим, підстав для його скасування немає.

Позивачами не доведено належними і допустимими доказами порушення їхніх прав.

Твердження, що оскаржуваними актами територіальній громаді може бути нанесена шкода, зокрема через порушення норм ДБН та норм безпеки, носять голослівний і суб'єктивний характер, та спростовуються відповідними технічними експертними висновками, врахованими при прийнятті рішення від 22.08.2012 року за №1317.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про вимушену втрату ним свого робочого місця у роботодавця - підприємця ОСОБА_4, зауважують на їх недоведеність та непричетність до предмету даного позову.

Неспроможними є й посилання позивачів на ФОП ОСОБА_4, оскільки позивачі не в праві втручатися в договірні відносини, сторонами яких вони не є.

Строк дії договорів оренди об'єктів нерухомості комунальної власності місць закінчився 28.01.2008 р., що вказує на відсутність порушення прав ФОН ОСОБА_4

За ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Про відсутність у орендодавця наміру переукладення вказаних договорів на новий термін ФОП ОСОБА_4 неодноразово повідомлялося.

Доводи позивачів про порушення оскаржуваними рішеннями їх прав не знайшли свого об'єктивного підтвердження.

Оскаржувані рішення є ненормативними (індивідуальними) актами, які стосуються конкретного суб'єкта - ТОВ «Універсалінвестбуд» та до позивачів не звернені. Після їх реалізації вони вичерпали свою дію, у зв'язку з чим позовні вимоги про їх скасування є безпідставними.

В судове засідання учасники процесу не з'явилися. Надали заяви про розгляд справи у письмовому провадженні та без їх участі, заперечення та відзив.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

Суд, дослідивши заяви по суті справи позивачів та відповідачів, вивчивши та дослідивши документи та матеріали, що містяться у справі, доходить наступного висновку:

Стосовно пункту позовних вимог щодо встановлення відсутності компетенції Управління Фонду комунальної власності міста по погодженню реконструкції та підписання додаткової угоди №1 до договору оренди з ТОВ «Універсалінвестбуд» А/26 суд зазначає наступне:

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.4 ст.77 КАС України, докази суду надають учасники справи.

При цьому, суд доходить о висновку, що вказана позовна вимога не підкріплена належними доказами та не доказана взагалі.

Так, фактично усі відомості, які містяться у позові стосовно даної вимоги, складаються з 2 абзаців, у яких, власне, констатується факт порушення (на думку позивачів) відповідачем вимог чинного законодавства ( т.1, а.с.175, абз.4-5).

Жодних інших обґрунтувань чи доказів у позовній заяві чи інших матеріалах справи не міститься.

При цьому, самими ж позивачами зазначається, що на їх думку, у даному випадку мав місце злочин, у зв'язку з чим вони подали відповідну заяву у правоохоронні органи.

Згідно п.2 ч.2 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення відсутності компетенції Управління Фонду комунальної власності міста по погодженню реконструкції та підписання додаткової угоди №1 до договору оренди з ТОВ «Універсалінвестбуд» А/26 не підлягають задоволенню з наведених вище підстав, оскільки не доведені належним чином та не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Стосовно інших пунктів позовних вимог, суд вважає за можливе розглядати їх у їх сукупності, оскільки доходить до висновку про їх взаємопов'язаність.

Як видно з матеріалів позову, позивачі вважають(зокрема), що в ході реконструкції підземного переходу не було створено нову річ, а за таких обставин дії відповідачів є неправомірними.

При цьому позивачі посилаються на рішення інших судів у справах за позовами (зокрема) інших позивачів до (зокрема) відповідачів у даній справі (т.1, а.с.71-76), згідно яких зазначається (зокрема), що ТОВ «Універсалінвестбуд» було передано в оренду площі, які раніше займала ФОП ОСОБА_4, а також, що в результаті реконструкції підземного переходу не було створено нову річ (т.1, а.с.76. абз.4).

Даним рішенням суду не спростовуються вищевикладені судові рішення, проте суд зазначає, що згідно матеріалів даної справи, суду невідомо та встановити немає можливості, якими саме даними (документами та доказами) керувалися вищевказані суди при прийнятті вищевказаних рішень.

Проте, оскільки в матеріалах даної справи містяться документи та відомості, які свідчать про прямо протилежні описаним в мотивувальній частині вищевказаних судових рішень дані, суд вважає за необхідне в ході розгляду справи застосувати положення ч.7 ст.78 КАС України, згідно яких правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Одночасно суд зазначає, що посилання на вищевказані судові рішення не може бути визнано підставою звільнення від доказування згідно ч.4 ст.78 КАС України, оскільки у даній справі беруть участь інші особи, аніж ті, які брали участь у вищевказаній справі і щодо яких було встановлено її обставини.

Крім того, в матеріалах даної справи містяться докази, які фактично спростовують ствердження про те, що в результаті реконструкції не було створено нову річ.

Так, згідно (мовою оригіналу) «Технического заключения о соответствии строительным нормам и правилам подземного пешеходного перехода на АДРЕСА_1» (т.1, а.с.156-160), розділ «Висновки» (т.1, а.с.158), зазначено про «виконання реконстукції з організацією нової речі» (абз.1 розділу «Висновки»).

На а.с.144-147 (том 1) та 224-231 (том 2) містяться відповідні документи щодо завершення будівництва вказаного об'єкту (готовність до експлуатації) та висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 13-11 щодо визначення відповідності державним будівельно-технічним нормам підземного пішохідного переходу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та його ринкової вартості.

Згідно висновків вказаного дослідження ( т.1, а.с.153, п.3 «По третьому питанню»), вартість об'єкта після завершення робіт зросла у 3,17 рази.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про невідповідність фактичним даним та наявним у справі доказам та документам стверджень про те, що в результаті реконструкції підземного переходу не було створено нову річ, і, отже, доходить до висновку що таку нову річ було створено.

У зв'язку з викладеним, суд критично оцінює правову позицію та ствердження позивачів про протилежне.

За таких обставин, у подальшому при розгляді справи суд буде виходити з встановлення даного факту, застосовуючи відповідні норми права.

Зокрема, враховуючи, що було створено новий об'єкт, суд вважає безпідставними посилання позивачі на переважне право продовження договору оренди, оскільки об'єкт, що знаходився у оренді, фактично припинив своє існування внаслідок створення на його основі нової речі, яка не є тотожною раніше існувавшій.

Стосовно встановлення повноважень відповідачів на прийняття оскаржуваних рішень, суд виходить з наступного:

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони (зокрема) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст.7, 140 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно статті 60 того ж Закону України, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

Згідно ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

На підставі ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом 30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Як встановлено з матеріалів справи, 01.09.2008 між ТОВ «Універсалінвестбуд» (далі - Орендар) та Криворізькою міською радою (далі - Орендодавець) було укладено Договір оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №А/26, відповідно до якого ТОВ «Універсалінвестбуд» прийняв від міської ради у строкове платне користування нерухоме майно - підземну споруду пішохідного переходу розташований на АДРЕСА_1.

У подальшому орендар зі згоди Орендодавця здійснив реконструкцію (поліпшення) вищевказаного підземного пішохідного переходу, в результаті чого було створено нову річ (т.1, а.с.158).

Згідно ст. 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна за письмовим дозволом орендодавця і висновками відповідних служб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 331 цього ж Кодексу передбачає набуття права власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою.

Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 778 Цивільного кодексу України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. (…) Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт створення нової речі підтверджується Технічним висновком про відповідність будівельним нормам і правилам підземного пішохідного переходу на АДРЕСА_1, виконаного ТОВ «БІФ БУДІНВЕСТ» (т.1, а.с.158).

Відповідно до Акту ідеальних часток частка приміщення №№1-39 підземного, пішохідного переходу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 3/10.

Таким чином, у відповідача малися передбачені законом підстави для прийняття рішення про надання згоди на спільну сумісну власність територіальної громади м. Кривого Рогу та ТОВ «Універсалвестбуд» на об'єкт нерухомого майна - споруду підземного пішохідного переходу з нежилими приміщеннями на АДРЕСА_1, загальною площею 2034,7 кв.м.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що при прийнятті вищевказаного оскаржуваного рішення, відповідачі 1-2 діяли на підставі, в межах та у спосіб, передбачений Законом та Конституцією України,у зв'язку з чим підстав для скасування рішення від 22.08.2012 року за №1317 не вбачається і, отже, позовні вимоги в даній частині (як щодо прийняття рішення, так і в частині встановлення відсутності компетенції відповідача) не підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ч.ч. 1,2 ст. 369 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно статті 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі …, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Суд погоджується з трактуванням даної норми права, як такої, згідно якій купівля частки у праві спільної часткової власності, є правом, а не обов'язком співвласника.

Таким чином, відмова від даного права є видом розпорядження на власний розсуд своїми правами та не суперечить вимогам Закону.

Отже, враховуючи, що 28.11.2012 року було розглянуто у встановленому порядку звернення ТОВ «Універсалвестбуд» про намір продати свою частку в праві спільної часткової власності, зважаючи на відсутність у видатковій частині міського бюджету на 2012 рік коштів на придбання частки спірного підземного переходу, відповідачем-1 рішення №1510 «Про відмову від здійснення територіальною громадою міста Кривого Рогу переважного права на купівлю частки в праві спільної часткової власності» було прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, у зв'язку з чим, підстав для його скасування судом не вбачається.

Крім того, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 5КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, суд доходить до висновку, що КАС України прямо визначається, що особа може звернутися до суду не з будь-яким позовом щодо своїх прав, а виключно з позовом про захист тих прав, свобод і інтересів, які порушено.

Аналогічна правова позиція міститься також у постанові Вищого господарського суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 923/1108/16, яку суд вважає за можливе застосувати на підставі ч.1 ст.6 та ч.6 ст.7 КАС України.

Так, і вказаному рішенні (зокрема) зазначено, що «…при вирішенні спору (…) підлягають застосуванню загальні приписи (…), які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного (…) права. За результатами розгляду такого спору (…) має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення (…) (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14).

Відсутність порушеного (…) права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин….»

Аналогічно, згідно Ухвали Вищого адміністративного Суду України № 522/4591/14-а від 19.07.2016 року, зазначено, що «… порушення вимог закону діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.. .».

При цьому, позивачами у справі жодним чином не зазначено, у чому саме полягає порушення їх прав, як фізичних осіб, а лише зазначено загальні факти щодо неправомірності (на їх думку) прийняття оскаржуваних рішень.

Посилання позивача-1 на втрату місця роботи не може прийматися судом до уваги, так як позивач-1 не перебував у трудових відносинах з відповідачами, а питання щодо його звільнення іншими особами не є таким, що прямо пов'язане з предметом даного судового розгляду, оскільки трудовим законодавством України не передбачене автоматичне розірвання трудових договорів роботодавцем з підстав наявності спору щодо місця здійснення трудової діяльності.

Крім того, позивачем-1 жодним чином не доведено взагалі в порядку ст.77 КАС України факт перебування у вказаних трудових відношеннях з роботодавцем, яким його було звільнено - ФОП ОСОБА_4

Крім того, фактично з усіх матеріалів справи, наданих позивачами, вбачається, що саме ФОП ОСОБА_4, а не позивач-1, могла б бути особою, що має підстави вважатися такою, права якої порушено (в сенсі наявності підстав для звернення до суду згідно ч.1 ст.5 КАС України).

Так, на а.с. 92-130 т.1 матеріалів справи маються численні скарги, звернення, переписка, тощо з приводу взаємовідносин ФОП ОСОБА_4 та різних органів влади (у т.ч. - відповідачів) з приводу, що можуть стосуватися предмета спору.

Вона ж була і учасником процесів в судових рішеннях, які було зазначено вище.

При цьому, жоден з відповідачів не є її представником, а тому не має права діяти в її інтересах та представляти їх в даному судовому провадженні.

Таким чином, суд доходить до висновку про відсутність у даному випадку порушень прав, свобод чи законних інтересів позивачів у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

З цих же підстав суд доходить до висновку, що позивачі не є особами, права та інтереси яких порушено

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 12, 19, 72-79, 293, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Управління комунальної власності міста Кривого Рогу та Криворізького відділу контролю та державного нагляду державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про скасування рішень Криворізької міської ради: (XXV сесії VI скликання) від 22.08.2012 року № 1317, (XXVІІ сесії VI скликання) від 28.11.2012 року № 1510 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області або безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 16 лютого 2018 року.

Суддя: В. Є. Сільченко