Справа № 2-а-150/10
Суддя: Чебанов О. О.
Дата ухвалення: 2010-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-150/10

29 березня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд в складі головуючого судді Чебанова О.О. при секретарі Матус Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2010 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, вимагаючи визнати противоправним відмову відповідача у виплаті йому, як інваліду, постраждалому внаслідок Чорнобольскої катастрофи недоотриманої одноразової компенсації відповідно з ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, яким встановлена 2 група інвалідності на момент встановлення групи інвалідності виплачується одноразова компенсація у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Але, відповідач у порушення Закону відмовив йому у виплаті одноразової компенсації. Прохав стягнути з відповідача на його користь разову компенсацію в сумі 14940 грн.

Представник позивача підтримала позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідач в судове засідання не зявився, просив розглянути справу в його відсутності, надіславши заперечення. В останніх прохав відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 01.12.2005 року як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи, І категорії, має 2 групу інвалідності, та його захворювання повязано з виконанням обовязків військової служби при випробуванні ядерної зброї. Одноразова компенсація при встановлені групи інвалідності надається саме учасникам ліквідації наслідків аварій на ЧАЕС, тому норми дії ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на позивача не поширюється.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь по справі, вивчивши письмові матеріали справи вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серії Є №039017 від 21.11.2005 року та довідкою виданою Донецькою обласною державною адміністрацією від 24.11.2005 року від 19.02.2009 року.

Статтею 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами Чорнобильської катастрофи, та сім"ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов"язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах : інвалідам 2 групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч.3 ст. 14 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, належать до категорії 1, або 2, або 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з п. 1 ч.1 ст. 14 Закону України для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, категорія 1.

Відповідно з посвідченням серії Є №039017 від 21.11.2005 року позивач віднесений саме до вказаної першої категорії, тобто на нього поширюється дія ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч,2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Постановою Кабінета Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 всупереч Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якій встановив розмір одноразової компенсації як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Між тим, з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри компенсаційних виплат залишалися незмінними, у той час як розмір мінімальної заробітної плати неодноразово змінювався.

Відповідно до ст..8 КАС України суд при вирішенні справ керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 9 КАС України суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У відповідності до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб"єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, оскільки до 1 січня 2008 року правова норма про розмір одноразової компенсації, встановлена ст.. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була діючою, виходячи із загальних засад приіорітетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст.,48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закон України „Про внесення змін до Закону України ..Про державний бюджет України" яким встановлений розмір мінімальної заробітної плати, а не постанова Кабінету Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення відповідача щодо відмови у виплаті одноразової компенсації позивачу є неправомірними.

Таким чином, вимоги позивача про визання противоправною відмову відповідача у виплаті йому, як інваліду, постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи одноразової компенсації відповідно зі ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" при встановлені 2 групи інвалідності на момент встановлення групи інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат та зобов'язання відповідача провести відповідну виплату підлягають задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з відповідача одноразової компенсації у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування такої допомоги замість органу, якому надані такі повноваження.

На підставі вище викладеного, керуючись Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. ст. 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185. 186, 254, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Приморського району щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті, як інваліду, постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи одноразової компенсації відповідно зі ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" при встановлені 2 групи інвалідності на момент встановлення групи інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Приморського району м. Маріуполя зробити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової компенсації відповідно зі ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" при встановлені 2 групи інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент встановлення інвалідності.

Постанова може бути оскаржена в апеляційний Адміністративний суд Донецької області через Приморський районний суд протягом 20 днів після подачі заява на апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів після проголошення постанови.

Суддя: