Справа № 810/266/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2018 року м.Київ № 810/266/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач або Фастівське ОУПФУ), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 про переведення її із статусу працюючого пенсіонера у статус непрацюючого пенсіонера у системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування;

- зобов'язати Фастівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 із статусу працюючого пенсіонера в статус непрацюючого пенсіонера в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила про те, що остання отримує пенсію за віком з 01.03.1996 у Фастівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області. Останнім місцем роботи позивачки був колгосп «Прогрес», де ОСОБА_1 працювала свинаркою з 1988 по 1995 рік. У 1999 році колгосп «Прогрес» припинив свою діяльність.

Позивачка стверджує про те, що пенсійні виплати їй нараховуються як працюючому пенсіонеру. У зв'язку з цим, ОСОБА_1 звернулась до Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про перерахунок пенсії за віком та повідомленням, в якому зазначалися причини відсутності запису у трудовій книжці щодо звільнення. Проте, Фастівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відмовило позивачці у перерахунку пенсії як непрацюючому пенсіонеру.

Позивачка наголошує, що належними доказами, які підтверджують факт того, що ОСОБА_1 не працює є: відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми визначених доходів та утриманих податків/джерела виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.01.1998 по 30.06.2017, в якому відсутні відомості про нарахування заробітної плати та архівна довідка від 15.11.2017, в якій зазначено, що колгосп «Прогрес» у 1999 році ліквідовано. Як зазначає позивачка, вищезазначені документи були надані відповідачу разом із заявою про перерахунок пенсії за віком та повідомленням, в якому зазначалися причини відсутності запису у трудовій книжці щодо звільнення.

Враховуючи вищевикладене, позивачка вважає відмову у перерахунку пенсії як непрацюючому пенсіонеру незаконною та такою, що порушує право на отримання пенсійного забезпечення у повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду.

Суд зазначає, що у встановлений судом п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідач правом надати суду відзив на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 відкрито спрощене провадження у справі № 810/266/18 без проведення судового засідання.

Відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області 3 лютого 1998 року (а.с.19-20).

З 1 березня 1996 року позивачці призначено пенсію за віком, що підтверджується посвідченням №119302, виданим 10 червня 1996 року (а.с.18).

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3, останнім місцем роботи ОСОБА_1 зазначено колгосп «Прогрес», в якому позивачка працювала з 04.03.1988 свинаркою (а.с.13-17). У той же час, як вбачається із вищевказаної трудової книжки, у ній відсутній запис про звільнення позивачки з колгоспу «Прогрес». Останній запис під №16 датований 1995 роком. Інших місць роботи не зазначено.

Також, згідно із архівною довідкою архівного сектору Фастівської районної державної адміністрації від 12.05.2017 №06-05/132 повідомлено на заяву позивачки від 04.05.2017 №132/06-05 про те, що в документах архівного фонду колгосп «Прогрес» с. Волиця Фастівського району Київської області за 1988 рік відомостей про прийняття та за період з 1995-1996 роки про звільнення з роботи громадянки ОСОБА_1 не зазначено (а.с.21).

Як вбачається із довідки Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області від 28.04.2017 №211, ОСОБА_1 з 1995 року ніде не працює (а.с.22).

При цьому, згідно із рішенням №57 від 14.06.2017 Фастівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області після розгляду заяви позивачки №2029 від 06.06.2017 та доданих до неї документів, відмовлено у перерахунку пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру (а.с.23). Підставою відмови у перерахунку пенсії як непрацюючому пенсіонеру слугувало те, що документи, які підтверджують факт звільнення позивачки з роботи, не надавались.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту звільнення ОСОБА_1 з колгоспу «Прогрес».

Так, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2017 по справі №381/2475/17 (провадження №2-о/381/69/17) у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Фастівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовлено (номер рішення в ЄДРСР 68907817).

У той же час, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.11.2017 по справі №381/2475/17 (провадження №22-ц/780/5030/17) рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2017 скасовано, а провадження у вказаній справі - закрито (номер рішення в ЄДРСР 70532197), оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд зазначає, що ухвала Апеляційного суду Київської області від 28.11.2017 по справі №381/2475/17 набрала законної сили 28.11.2017.

У судовому рішенні у цивільній справі №381/2475/17 зазначено про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту припинення з 1995 року трудових відносин із колгоспом «Прогрес» с. Волиця, Фастівського району, Київської області внаслідок звільнення. Із матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки вбачається, що заявник з 4 березня 1988 року була прийнята в члени колгоспу «Прогрес» с.Волиця, Фастівського району та оформлена свинаркою, де працювала до 1995 року.

Також, колегія суддів встановила, що Фастівське об'єднане Управління пенсійного фонду України Київської області на звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку їй пенсії як непрацюючому пенсіонеру, прийняло рішення №57 від 14.06.2017 року, яким відмовило їй в зазначеному перерахунку, оскільки останньою не надано управлінню документів, що підтверджують факт її звільнення з роботи.

В ухвалі Апеляційного суду Київської області від 28.11.2017 по справі №381/2475/17 вказано, що запис про припинення трудових відносин із підстав, передбачених КЗпП України, в трудовій книжці заявника відсутній, що відповідно до відповіді Фастівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Київської області не дає можливості призначити ОСОБА_1 пенсію як непрацюючому пенсіонеру. 30 березня 2016 року Фастівське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Київської області направило ОСОБА_1 лист, в якому рекомендувало останній врегулювати питання щодо її статусу як працюючого пенсіонера в порядку, визначеному Постановою КМУ №301 «Про трудові книжки» та «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці, юстиції та соціального захисту населення № 58 від 29 липня 1993 року.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в ухвалі від 28.11.2017 по справі №381/2475/17 зазначила про те, що згідно із п. 17, 18 «Порядку підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, установлення фактів наявності трудового стажу, а також відсутності відповідних записів в трудовій книжці здійснюється органами ПФ України.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 28.11.2017 по справі №381/2475/17 дійшла до висновку, що законодавством установлення відповідного факту здійснюється в іншому порядку, а тому вказана заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, преюдиційні обставини - це ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, та які не підлягають доказуванню.

Отже, в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 28.11.2017 по справі №381/2475/17 було встановлено, що встановлення фактів наявності трудового стажу, а також відсутності відповідних записів у трудовій книжці здійснюється органами ПФ України.

У той же час, позивачкою не надано жодних доказів звернення із відповідною заявою/клопотанням до органів Пенсійного фонду України щодо встановлення фактів наявності трудового стажу та/або відсутності відповідних записів у трудовій книжці.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 у межах даного провадження просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови про переведення її із статусу працюючого пенсіонера у статус непрацюючого пенсіонера у системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування та зобов'язати Фастівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області вчинити дії щодо переведення із статусу працюючого пенсіонера у статус непрацюючого пенсіонера у системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

У пункті 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

При цьому, згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Крім того, у статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати у разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує у позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

У той же час, в адміністративному позові позивачка не надає жодних пояснень у чому полягає її порушене право відповідачем. Як наслідок, позивачкою не наведено, а судом не встановлено, порушеного права позивачки щодо відмови Фастівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області у вчиненні дій про переведення ОСОБА_1 із статусу працюючого пенсіонера у статус непрацюючого пенсіонера у системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому, суд зазначає, що позивачкою не надано як будь-яких доказів щодо прийняття відповідачем відповідного рішення про відмову у переведенні ОСОБА_1 із статусу працюючого пенсіонера у статус непрацюючого пенсіонера у системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, так і не надано жодного звернення позивачки до відповідача на вчинення вказаних дій.

Зважаючи на наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав відсутності порушеного права позивачки у правовідносинах, що виникли та подачею позичкою даної позовної заяви як передчасної.

Одночасно суд звертає увагу, що у липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Фастівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Київської області про зобов'язання перерахунку та виплати пенсії за віком.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2017 відкрито провадження за вищевказаним позовом по справі №381/2487/17 (провадження №2-а/381/206/17) та призначено до розгляду у судовому засіданні (номер рішення в ЄДРСР 67687776).

При цьому, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2017 передано адміністративну справу №381/2487/17 на розгляд до Київського окружного адміністративного суду (номер рішення в ЄДРСР 71307478).

Враховуючи вищевикладене, право позивачки на виплату пенсії як непрацюючому пенсіонеру та вчинення відповідних дій щодо перерахунку пенсії може бути досліджене судом в рамках адміністративної справи № 381/2487/17.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд звертає увагу, що згідно із частиною першою статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене у сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність порушеного права. Таким чином, у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду - 30.03.2018 р.

Суддя Кушнова А.О.