Справа № 806/3207/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м.Житомир справа № 806/3207/17

категорія 9.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участю: представника позивача Горбовського Ю.В.,

представника третьої особи Мельник О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, третя особа: Північний офіс Держаудитслужби, про визнання незаконними (протиправними) дій щодо проведення державного фінансового контролю та скасування аудиторського звіту № 04-10/08 від 09.06.2017,

встановив:

Державне підприємство "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просило визнати незаконними (протиправними) дії Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області щодо проведення планового державного фінансового контролю ДП "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці", за результатами якого складено аудиторський звіт № 04-10/08 від 09.06.2017, скасувати аудиторський звіт № 04-10/08 від 09.06.2017, виданий за результатами оскаржуваної перевірки. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем указано, що відповідачем незаконно та всупереч чинному законодавству здійснено плановий державний фінансовий аудит діяльності Підприємства за період з 01.01.2014, за результатами якого виданого аудиторський звіт № 04-10/18 від 09.06.2017, висновки та рекомендації якого, у зв'язку із незаконністю проведення аудиту, також є незаконними.

Ухвалою суду від 12.12.17 за вказаним позовом відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

На виконання вимог ухвали суду, 28.12.2017 відповідачем подано до суду письмові заперечення. У змісті яких відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

14 лютого 2018 року Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області подано до суду відзив на позовну заяву з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю.

Позивачем направлено до суду відповідь на відзив. У свою чергу, представником відповідача подано заперечення.

До початку судового розгляду по суті відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке ухвалою суду від 20.02.18 залишено без задоволення.

Судовий розгляд справи за клопотанням представників сторін неодноразово відкладався, також у судовому засіданні було оголошено перерву, яку в подальшому продовжено до 12 березня 2018 р.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача до суду не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Від Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача, за участі третьою особи - Північного офісу Держаудитслужби.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на міркування викладені у письмових запереченнях і відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з таких підстав.

Судом установлено, що Державне підприємство "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" (надалі також ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЕТЦ") створено у 1995 році та продовжує свою діяльність на базі відокремленої частини державної власності, зареєстровано як юридична особа з 30.01.1996 та належить до сфери управління Державної служби України з питань праці, наказ Держпраці від 27.04.2015 №3. Основним видом господарської діяльності Підприємства є: код КВЕД 71.20 "Технічні випробування та дослідження".

Відповідно до положень Статуту Державного підприємства "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" (Нова редакція), майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Підприємство здійснює право повного господарського відання згідно чинному законодавству України.

Листом від 16.03.2017 № 06-04-17/1502 Управління Півчівного офісу Держаудитслужби в Житомирській області повідомлено Державне підприємство "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" про те, що з 27.03.2017 протягом березня - червня 2017 р. фахівцями відділу контролю у соціальній галузі та культури буде проведено державний фінансовий аудит діяльності Підприємства за період з 01.01.2014 по 28.02.2017.

27 березня 2017 р. директору ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЕТЦ" Арнауту І.С. вручені направлення Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області № 152 та № 153 від 24.03.17, відповідно до яких, для проведення державного фінансового аудиту ДП "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" за період з 01.01.2014 по 28.02.2017, з метою оцінки законного, ефективного та результативного використання ресурсів, стану фінансової і господарської діяльності, ефективності і результативності в діяльності, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірної фінансової звітності, у період з 27.03.2017 по 23.06.2017 направлені посадові особи Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області.

За результатами проведеного державного фінансового аудиту діяльності ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ ЕТЦ" за період з 01.01.2014 по 28.02.2017, складено аудиторський звіт № 04-10/08 від 09.06.2017. В розділі ІІІ зазначеного звіту відображені висновки за результатами аудиту, а у розділі IV - наведені рекомендації за результатами державного фінансового аудиту. При цьому вказано, що звіт призначений для керівництва ДП "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" та Державної служби України з питань праці.

ДП "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці", не погодившись із діями відповідача щодо проведеного аудиту та, як наслідок, з аудиторським звітом, звернулося до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-XII (зі змінами та доповненнями).

Частиною першою статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2939-XII) визначено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 2939-XII, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Статтею 3 Закону № 2939-XII визначено, що державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю і полягає у перевірці та аналізі органом державного фінансового контролю фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю. Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення Державної аудиторської служби України" від 28.10.2015 № 868, яка набрала чинності 03.11.2015, утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

09 лютого 2016 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 "Про затвердження Положення про Державну аудиторську службу України".

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби, згідно зі п.п. 1, 3 п. 3 Положення, є: забезпечення формування і реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

За змістом пп. 3 п. 4 Положення, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, державного фінансового аудиту.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п. 7 Положення).

Пунктом 9 Положення встановлено, що Держаудитслужба в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази Держаудитслужби, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти Держаудитслужби підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Наказом Державної аудиторської служби України від 02.06.2016 № 23 затверджено положення про офіси Держаудитслужби та їх підрозділи, зокрема Положення про Північний офіс Держаудитслужби.

Відповідно до п. 1 Положення про Північний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 02.06.2016 № 23, Північний офіс Держаудитслужби (далі - Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Вінницькій, Житомирській, Черкаській, Чернігівській областях (далі - управління). Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно. У місті Києві та на території Київської області реалізацію державного фінансового контролю здійснює апарат Офісу.

Пунктом 7 згаданого Положення визначено, що Офіс здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через управління. Офіс здійснює контроль за діяльністю управлінь.

Наказом Північного офісу Держаудитслужби від 20.10.2016 № 18 затверджено, зокрема, Положення про Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області.

Згідно зі приписами п.п. 3, 4 Положення про Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області, затвердженого Наказом Північного офісу Держаудитслужби від 20.10.16 № 18, основним завданням Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області є реалізація повноважень Офісу на території Житомирської області. Управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює у територіальних органах міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), суб'єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні; реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що твердження представника ДП "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" про те, що державні аудитори Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області не наділені повноваженнями щодо проведення заходів фінансового контролю є хибними.

До матеріалів справи долучена інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка підтверджує проведення державної реєстрації юридичних осіб - Державна аудиторська служба України (ідентифікацій код 40165856) та Північний офіс Держаудитслужби (ідентифікаційний код 40479560). Також до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно юридичної особи - Північний офіс Держаудитслужби внесено дані, зокрема, про відокремлений підрозділ юридичної особи - Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області (код ЄДРПОУ ВП 40919579).

При цьому суд зауважує, що відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань скороченої назви Державної аудиторської служби України - Держаудитслужба не впливає на дійсність підзаконних нормативно-правових актів такого суб'єкта видання.

Також суд ураховує, що чинне законодавство України не містить засад кваліфікації підзаконних нормативно - правових актів як нікчемних. Натомість, вітчизняним законодавством, зокрема Кодексом адміністративного судочинства України, надано право на оскарження адміністративних актів (і індивідуальної дії, і нормативно-правові) до суду особам щодо яких їх застосовано, а також особам, які є суб'єктами правовідносин, у яких буде застосовано такий акт, тобто підзаконні нормативно - правові акти є оспорюваними.

За наведених обставин, посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на нікчемність підзаконних нормативно - правових актів Держаудитслужби як на підставу не віднесення Північного офісу Держаудитслужби до органів державного фінансового контролю в України та на відсутність компетенції в структурного підрозділу Північного офісу Держаудитслужби - Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області на здійснення державного фінансового контролю є безпідставними.

Як було зазначено вище ДП "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" створено та продовжує свою діяльність на базі відокремленої частини державної власності, майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, відтак у силу приписів ст. 2 Закону № 2939-XII компетенція органів державного фінансового контролю щодо здійснення державного фінансового контролю через проведення, зокрема, державного фінансового аудиту поширюється на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 2939-XII, порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм проведення Держаудитслужбою, її міжрегіональними територіальними органами державного фінансового аудиту, що полягає у перевірці та аналізі діяльності, фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також інших суб'єктів господарювання, що отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - аудит) визначає Порядок проведення Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами державного фінансового аудиту діяльності суб'єктів господарювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2006 р. N 361 (зі змінами та доповненнями, далі - Порядок).

За змістом п.п. 3, 4 Порядку, аудит проводиться відповідно до плану проведення заходів державного фінансового контролю, який складається та затверджується в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перед початком аудиту керівнику суб'єкта господарювання надсилається не пізніше ніж за десять календарних днів відповідне повідомлення із зазначенням строку аудиту та відповідальних за його проведення посадових осіб.

Відповідно до п. 7 Порядку, процес аудиту складається з чотирьох етапів.

У п. 11 Порядку закріплено, що під час четвертого етапу - звітування про результати аудиту - готуються висновки за результатами оцінки рівня управління фінансово-господарською діяльністю суб'єкта господарювання виходячи з істотності їх впливу на фінансово-господарську діяльність за такими загальними розділами: 1) зовнішній - незалежний від суб'єкта господарювання характер, зокрема стосовно достатності нормативно-правового забезпечення його діяльності, рівня її регламентації органом управління суб'єкта; 2) внутрішній - прийняття рішень або бездіяльність посадових осіб суб'єкта господарювання, передусім щодо організації системи внутрішнього контролю. За результатами аудиту складається звіт, який повинен включати висновки стосовно дотримання законодавства і забезпечення ефективності фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання та обґрунтовані рекомендації щодо її удосконалення (далі - аудиторський звіт). Аудиторський звіт розглядається за участю посадових осіб суб'єкта господарювання. Їх зауваження і пропозиції враховуються або відображаються у протоколі розбіжностей, який додається до звіту. Аудиторський звіт подається керівникові суб'єкта господарювання, його органу управління, а також відповідно до визначених законодавством повноважень Кабінетові Міністрів України та Мінфіну.

Матеріалами справи підтверджено, що аудиторське дослідження позивача проведено на виконання п.2.2 Плану контрольно - ревізійної роботи Держаудитслужби України на І квартал 2017 року. Про початок проведення планового фінансового аудиту з 27.03.2017 впродовж березня - червня 2017 року Підприємство повідомлено листом відповідача від 16.03.2017 № 06-04-17/1502 та вручені посадовій особі позивача направлення 27.03.17, що узгоджується із положеннями Порядку.

Втім, позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для проведення фінансового контролю, оскільки для включення Підприємства до плану роботи Державної аудиторської служби України на 1 квартал 2017 року не було обов'язкових умов, передбачених Законом № 2939-XII.

Наведені аргументи позивача суд оцінює критично, оскільки дії та рішення Державної аудиторської служби України щодо призначення фінансового аудиту та включення ДП "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" до плану роботи на 1 квартал 2017 року не є предметом спору в даній справі. Жодних позовних вимог позивачем до Держаудитслужби в позові пред'явлено не було, відтак перевірка судом указаних дій і рішення Державної аудиторської служби України, яка не є відповідачем у даній справі, виходить за межі позовних вимог у справі за позовом Державного підприємства "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, третя особа: Північний офіс Держаудитслужби про визнання незаконними (протиправними) дій щодо проведення державного фінансового контролю та скасування аудиторського звіту № 04-10/08 від 09.06.2017, та суперечить вимогам, установленим ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вирішення справи, далі - КАС України).

Щодо твердження ДП "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" про незаконність (протиправність) дій Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області щодо проведення планового державного фінансового контролю внаслідок використання відповідачем під час здійснення заходу державного фінансового контролю Методики проведення Державною фінансовою інспекцією України, її територіальними органами державного фінансового аудиту діяльності суб'єктів господарювання, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 26.06.2014 № 728, а не Методики проведення аудиту, затвердженої Держаудитслужбою, суд зважає на таке.

Дійсно, п. 12 Порядку визначено, що методику проведення аудиту затверджує Держаудитслужба.

Доказів затвердження такої методики Держаудитслужбою представником відповідача не надано та судом не встановлено.

Між тим, суд ураховує, що Державна аудиторська служба України, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, та її міжрегіональні територіальні органи є правонаступниками реорганізованих Державної фінансової інспекції та її територіальних органів.

За наведених обставин, суд вважає, що використання під час проведення відповідачем фінансового аудиту чинної Методики проведення Державною фінансовою інспекцією України, її територіальними органами державного фінансового аудиту діяльності суб'єктів господарювання, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 26.06.2014 № 728, є виправданим.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що визнання незаконними (протиправними) дій Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області щодо проведення планового державного фінансового контролю внаслідок та, як наслідок, скасування аудиторського звіту, виданого за результатами аудиту, з підстав, заявлених позивачем, є неможливим.

Окрім цього, слушно вказати, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі частиною третьою статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В силу приписів частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

При цьому суд ураховує, що за змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У контексті наведеного суд ураховує, що висновки та рекомендації, викладені у підготовленому аудиторами Управління аудиторському звіті від 09.06.2017 № 04-10/08, носять консультативний і рекомендаційний характер, не породжують обов'язкових юридичних наслідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову Державного підприємства "Житомирський експертно-технічний центр Держпраці" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повне судове рішення складене 22 березня 2018 року