Справа № 264/361/18
Суддя: Пустовойт Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/361/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Дарменко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій інспектора Теліпайло К.В. неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 09 січня 2018 року серії ЕАА № 258867, винесеної інспектором 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі рядовим поліції ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення порушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП, оскільки він керуючи транспортним засобом здійснив зупинку транспортного засобу у місці де між суцільною лінією розмітки 1.1 та транспортним засобом менше 3-х метрів та керував автомобілем не маючи при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів або відповідних документів (посвідчень), що звільняють водіїв від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п.п. 15.9.д, 2.1.ґ Правил дорожнього руху України

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та безпідставною. Вказує, що дійсно 09.01.2018 року близько 10 годин 50 хвилин він керував автомобілем НОМЕР_1 по вул.Новоросійській м.Маріуполя, біля поштового відділення №53. Разом з ним в автомобілі знаходилась його дружина та мати. Він дійсно бачив на асфальті нанесену суцільну розмітку, проте був змушений здійснити аварійну зупинку, порушуючи п.15.9.д ПДР України, оскільки його мати, яка є людиною похилого віку, намагалася вийти з автомобілю ще до повної його зупинки. Вказані дії ним вчинені з метою уникнення заподіяння шкоди здоровю та життю його матері. Поліцейські бачили, що його автомобіль було зупинено аварійно, про що свідчила увімкнена ним аварійна сигналізація, проте не поцікавились що сталось та чи потрібна їх допомога, а одразу ж вказали на порушення правил дорожнього руху та почали складати постанову. До того ж, власником вказаного транспортного засобу за свідоцтвом про реєстрацію є його мати ОСОБА_3, ключі, реєстраційне свідоцтво та поліс страхування цивільно-правової відповідальності, зберігаються у неї. В той день позивач бачив, як мати клала до своєї сумки вказаний поліс, проте на вимогу поліцейських надати його не змогла, позабувши куди його поклала. Всі ці обставини ним були вказані поліцейським, проте, незважаючи на це, в подальшому, інспектор Теліпайло К.В. виніс на місці постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Також зауважив, що інспектор Теліпайло К.В. незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.278,279 КУпАП. Вважає, що інспектор упереджено та необєктивно поставився до зясування обставин справи, незаконно визнав його винним у вчиненні адмінправопорушення та піддав адмінстягненню. Вважає постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою,що підлягає скасуванню. Додав, що в той день, 09.01.2018 року, вдома знаходилась хвора дитина та чекали на виклик лікаря, у звязку з чим поспішали додому.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з аналогічних мотивів наведених в позові, просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив, в якому зазначив про законність своїх дій, оскільки позивачем було допущено порушення правил дорожнього руху, а саме, керуючи транспортним засобом Toyota Prado номерний знак НОМЕР_2 біля будинку №33 по вул. Латишева м.Маріуполя, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.15.9.д, 2.1.ґ Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом здійснив зупинку у місці де між суцільною лінією розмітки 1.1 та транспортним засобом менше 3-х метрів, крім того, керував автомобілем не маючи при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів або відповідних документів (посвідчень), що звільняють водіїв від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. За скоєне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що є дружиною позивача та знаходилась в автомобілі НОМЕР_1 09.01.2018 року, підтвердила обставини викладені у адміністративному позові позивача.

Суд заслухавши позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 15.9.д Правил дорожнього руху України передбачено, що зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

В судовому засіданні оглянуто оптичний диск, з якого вбачається факт скоєння позивачем порушення п.15.9.д Правил дорожнього руху України, а саме того, що він здійснив зупинку транспортного засобу у місці де між суцільною лінією розмітки та транспортним засобом менше 3-х метрів.

Твердження позивача щодо вчинення ним вказаного порушення з метою уникнення заподіяння шкоди здоровю та життю його матері ОСОБА_3, тобто вимушено, в стані крайньої необхідності, а також свідчення свідка ОСОБА_4, яка є дружиною позивача, а так зацікавленою особою, суд розцінює, як намагання позивача уникнути адміністративної відповідальності, оскільки факт вчинення ним порушення п.15.9.д Правил дорожнього руху України є наявним та від самого початку позивачем не заперечувався, штраф призначений за вказане правопорушення він сплатив того ж дня. Доказів, які б підтверджували наявність підстав вимушеності зупинки, передбачених п.1.10 Правил дорожнього руху України, суду не надав.

Згідно пункту 2.1.ґ Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 статті 126 КУпАП.

Позивачем стверджується, що власником автомобілю НОМЕР_1 за свідоцтвом про реєстрацію є його мати ОСОБА_3, ключі, реєстраційне свідоцтво та поліс страхування цивільно-правової відповідальності, знаходяться у неї. В той день позивач бачив, як мати клала до своєї сумки вказаний поліс, проте на вимогу поліцейських надати його не змогла, позабувши куди його поклала через проблеми з памяттю. Проте вже в судовому засіданні позивач зазначив, що так і не знайшов вказаний поліс та уклав новий. Суд розцінює вказаний факт, як відсутність зазначеного полісу раніш, оскільки ані позивачем, ані власником автомобілю, не було здійснено дій щодо отримання в страховій компанії дублікату укладеного раніше полісу.

З урахуванням зазначеного відповідачем цілком обґрунтовано та законно було прийнято рішення про порушення правил дорожнього руху та винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення інспектором Теліпайло К.В. положень ст. 268 КУпАП, оскільки з матеріалів справи вбачається, що під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, останньому були розясненні його права передбачені ст.268 КУпАП, що підтверджується файлом запису з камери відео регістратору інспектора та від ОСОБА_1 до інспектора Теліпайло К.В. ніяких заяв та клопотань з приводу їх реалізації не надходило, як і про надання додаткового часу для підготовки свого захисту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з офіційним тлумачення Конституційного Суду України, яке дано рішенням від 26.05.2015 р. №5-рп/2015, словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини 1 ст.276 КУпАП, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В той же час, ч.2 ст.258 КУпАП визначено випадок, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, а саме: у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Отже, застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які визначені законом, зокрема ч.2 ст.258 КУпАП, на думку суду, не є порушенням ст.276, 278, 279 КУпАП, оскільки право на застосування такого провадження передбачено законом, а юрисдикція Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції, працівником якої є інспектор Теліпайло К.В., поширюється на територію м.Маріуполя, у тому числі й на вул. Латишева та вул.Новоросійську м.Маріуполя.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача, а його дії при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складані постанови щодо ОСОБА_1 відповідають діючому законодавству.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 09.01.2018 року відносно ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 243-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Т.В. Пустовойт