Справа № 810/2625/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2625/16 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року (прийнята у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 14 серпня 2017 року) у справі за адміністративним позовом Бучанської міської ради Київської області до Північного офісу Держаудитслужби про часткове визнання нечинними та скасування вимоги та акту ревізії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року, Бучанська міська рада звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до до Північного офісу Держаудитслужби про визнання нечинними та скасування п. 9.16 акту ревізії міського бюджету та його фінансово-господарської діяльності за період з 01.09.2011 р. по завершений місяць 2015 р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2002 р. по 01.09.2011 р. № 08-21/10 від 06.07.2015 р. в частині недоотримання коштів від пайовової участі до спеціального фонду бюджету м. Буча Київської області на суму 16 727 574, 56 грн.; п.4 вимоги ДФС у Київській області від 22.07.2015 р. №10-08-14-14/5763 «Про усунення виявлених ревізією недоліків та порушень в частині недоотримання коштів від пайової участі до спеціального фонду бюджету м. Буча у розмірі16 727 574, 56 грн., а також вимоги про забезпечення Бучанською міською радою надходження доходів від сплати пайової участі до спеціального фонду бюджету м. Буча на вищевказану суму.».

До початку розгляду справи по суті заявлені вимоги змінив та просив суд визнати нечинними та скасувати п. 9.16 акту ревізії міського бюджету та фінансово-господарської діяльності Бучанської міської ради за період з 01.09.2011 р. по завершений місяць 2015 р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2002 р. по 01.09.2011 р. № 08-21/10 від 06.07.2015 р. в частині недоотримання коштів від пайової участі до спеціального фонду бюджету м. Буча від ТОВ «Сарафан» у сумі 12 028 284, 09 грн..; п.4 вимоги ДФС у Київській області від 22.07.2015 р. №10-08-14-14/5763 «Про усунення виявлених ревізією недоліків та порушень» в частині недоотримання коштів від пайової участі до спеціального бюджету м.Буча від ТОВ «Сарафан» на вказану суму, а також вимогу про забезпечення Бучанською міською радою надходження коштів від сплати пайової участі до спеціального фонду м. Буча в частині 12 028 284, 09 грн. по договорах пайової участі з ТОВ «Сарафан».

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано висновки п. 9.16 акту ревізії бюджету та фінансово-господарської діяльності Бучанської міської ради від 06.07.2015 р. №08-21/10.

Скасовано пункт 4 вимоги «Про усунення виявлених ревізією недоліків та порушень» від 22.07.2015 р. №10-08-14-14/5763.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не у повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що на виконання п.1.1.6.2 Плану контрольно - ревізійної роботи на І квартал 2015 року ДФІ у Київській області проведено ревізію бюджету м.Буча Бучанської міської ради за період з 01.01.2002 р. по 01.09.2011 р., за результатами чого складено акт від 06.07.2015 р. №08-21/10.

В ході ревізії встановлено, що через неналежне виконання Бучанською міською радою повноважень, наданих п.п.1 п. «б» ст. 28 та п.16 розд. 4 ст. 42 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», в порушення ст. 40 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VІ «Про регулювання містобудівної діяльності», рішення Ради від 29 березня 2012 року №609-23-VI «Про затвердження Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча», позивачем не забезпечено надходження до спеціального фонду міського бюджету коштів пайової участі у розвиток інфраструктури м. Буча в загальному розмірі 32 554 621, 33 грн., з яких призвели до матеріальної шкоди 25438712, 70 грн., в процесі ревізії усунуті збитки на суму 8 864 446, 80 грн.

В подальшому, контролюючим органом на адресу позивача направлено лист-вимогу за № 10-08-14-14/5763 від 22.07.2015 р., п.4 якої зафіксовано порушення ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. №3038 та недоотримання міським бюджетом м. Бучі 32554621,33 грн. із одночасним зобов'язанням у встановленому законом порядку забезпечити надходження доходів від сплати пайової участі у розвиток інфраструктури м. Буча вказаної суми..

З таким висновком позивач не погодився та у якості його спростування надав акт судово-економічної експертизи від 31.03.2017 р. №15433/16-45, відповідно до якого висновки акту ревізії відповідача №08-21/10 від 06.07.2015 р. в частині недоотримання коштів спеціальним фондом м. Бучі на суму 1627574, 56 грн. документально та нормативно не підтверджені, а також рішення господарських судів від 05.12.2016 р. №911/3150/16, від 11.102016 р. №911/2873/16, від 29.09.2016 р. №911/2875/16 та №911/2872/16; від 03.11.2016 р. №911/2874/16, від 31.10.20126 р. №911/2711/16, згідно яких встановлено факт виконання забудовниками договорів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Бучі за укладеними договорами.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо висновків контролюючого органу, викладених у п. 9.16 акту встановлено недоотримання доходів позивачем у розмірі 32 554 621, 33 грн. в результаті порушення п.3 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. №3038, що виявилося у безпідставному зменшенні забудовникам суми пайової участі у розвиток інфраструктури м. Бучі на суму вартості робіт по спорудженню об'єктів інженерної інфраструктури, відповідно до п.5 ст. 30 Закону України №3038, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1- 2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

У розумінні цього Закону, замовником будівництва є фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку і подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об'єкта містобудування (п.4 ч.1 ст.1 Закону). Ключовим критерієм, за наявності якого виникає обов'язок замовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є наявність у нього наміру щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті.

Згідно вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов'язок замовника взяти участь у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту виникає тільки тоді, коли у нього є намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті. Частиною 3 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що пайова участь у розвиток інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

При цьому норма ч.3 ст.40 набрала чинності з 01.01.2013 р., до 1 січня 2013 р. замовник будівництва у порядку, визначеному органом місцевого самоврядування, мав право на відстрочення сплати коштів пайової участі на період після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, але не пізніше 01.01.2013 р.

За правилами ч.5 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», величина пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

29.03.2012 р., рішенням позивача №609-23-VI був затверджений Порядок сплати пайової участі замовника у розвиток інфраструктури м.Буча, відповідно до п. 2.1 якого пайова участь це кошти, які вносяться замовником до спеціального фонду місцевого бюджету для створення та розвитку інженерно-транспортної, соціальної інфраструктури м. Бучі у відповідності до Порядку.

Пунктом 5.5 цього ж Порядку встановлено, що у випадку проведення робіт (будівництва, реконструкції, ремонту) поза межами земельної ділянки, які необхідні для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктур м. Буча, розмір пайової участі може бути зменшений за рішенням Бучанської міської ради, за умови надання актів виконаних робіт, виконавчої та технічної документації.

Статтею 271 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі (внеску) замовника від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Встановлений органом місцевого самоврядування розмір пайової участі (внеску) замовника не може перевищувати граничного розміру пайової участі (внеску) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів.

Граничний розмір пайової участі (внеску) замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, визначених органом місцевого самоврядування, не може перевищувати, зокрема, 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - для нежитлових будівель та/або споруд.

Рішенням Бучанської міської ради від 28.11.2013 р. № 1490-46-VI були внесені зміни та доповнення до Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Бучі, де п. 4.1 викладено в новій редакції «величина пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з Бучанською міською радою відповідно до встановленого розміру пайової участі у розвиток інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена за будівельними нормами, стандартами та правилами, вона визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла по Київській області на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства на дату укладання договору».

На підставі ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлена імперативну норма щодо зменшення розміру пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму кошторисної вартості інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури, будівництво яких поза межами його земельної ділянки є необхідним за технічними умовами.

Згідно з п.1 ст.30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» технічні умови - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-, енерго- і газопостачання, каналізації, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної та техногенної безпеки.

Відповідно до ч. 8 ст.1 вказаного Закону містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між Бучанською міською радою та фізичними особами, а також підприємствами було укладено 55 договорів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Буча.

Щодо аналізу надходження коштів від пайової участі до бюджету м. Буча виявлено їх надходження не в повному обсязі, в тому числі, від ТОВ «Сарафан», «Будрегіонінвест», МПП «Спортивно-технічний клуб «Сона», ОСОБА_2, ТОВ «Новус Україна», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказані висновки частково спростовуються як висновком судово-економічної експертизи від 31.03.2017 р. №15433/16-45, згідно з яким висновки акту ревізії відповідача №08-21/10 від 06.07.2015 р. в частині недоотримання коштів спеціальним фондом м. Бучі на суму 1627574, 56 грн. документально та нормативно не підтверджені, так і рішеннями господарських судів від 05.12.2016 р. №911/3150/16, від 11.102016 р. №911/2873/16, від 29.09.2016 р. №911/2875/16 та №911/2872/16; від 03.11.2016 р. №911/2874/16, від 31.10.20126 р. №911/2711/16, якими встановлено факт виконання договорів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Бучі за укладеними договорами, що на момент розгляду даної справи набрали законної сили.

Окрім зазначеного, на підставі Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006 р. №550 за кожним випадком порушень, відображеним в акті ревізії мають бути надані документально обґрунтовані, чіткі й влучні відповіді на такі питання: ким і що порушено (сутність, зміст порушення чи зловживання); як порушено (способи, шляхи відхилення від встановлених правил чи законів); чим викликане порушення (причини, умови, мета) та які наслідки їх (розміри нанесеного збитку).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не було з'ясовано, чи відповідали проведені роботи по облаштуванню соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Буча встановленим Технічним умовам; які конкретно об'єкти будівництва були введені в експлуатацію із числа належних забудовникам, по яких не укладені договори пайової участі; чи приймалися рішення про розстрочення розміру пайової участі забудовників; чи правильно визначена кошторисна вартість будівництва об'єкта забудовників, тощо.

Виявивши порушення законодавства під час проведення перевірки, ревізори повинні були зазначити посадових осіб, винних у порушеннях посадових чи матеріально відповідальних осіб; спосіб порушення, а також причини, умови та мету, яким воно викликано.

Колегія суддів зазначає, що станом на день розгляду справи фінансова служба розмір збитків визначила, проте до суду із відповідним позовом не звернулась.

У даному випадку суд апеляційної інстанції визнає факт не вчинення контролюючим органом передбаченої законом дії, що ставить позивача у стан правової невизначеності та порушує його право.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо скасування п.4 вимоги від 22.07.2015 р. №10-08-14-14/5763, з мотивів, викладених вище, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання нечинними окремих положень акту ревізії та вимоги ДФС у Київській області у зв'язку з тим, що вимога про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, колегія суддів зазначає наступне.

Вимога про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а тому задоволенню не підлягає.

Нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили.

За визначенням нормативно-правовий акт це офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими фізичними особами у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що спрямований на регулювання суспільних джерел права, що містить норми права, має не персоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджено обставини справи, а саме не надано достатньої правової оцінки питанню щодо можливості розгляду вимоги позивача, оскільки вона стосується акту ревізії перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення у справі), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, а саме спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії) , дії чи бездіяльності.

Згідно п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПСУ від 22.12.2010 р. № 984, визначено, що акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків.

Колегія суддів звертає увагу на постанову ВСУ від 10.09.2013 року, відповідно до якої визначено, що «акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору».

Також, зазначає, що акт перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і сам по собі не породжує правових наслідків для платника податків а, такий акт відповідно, не порушує прав останнього.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 22 грудня 2015 року у справі №21-3638а15.

На підставі вище зазначеного приходить до висновку, що сам акт ревізії, складений відносно позивача не є рішенням контролюючого органу, а лише фіксує результати перевірки, яка була проведена відносно позивача, а тому у задоволенні позовної вимоги щодо скасування п.9.16 акту ревізії бюджету та фінансово-господарської діяльності Бучанської міської ради від 06.07.2015 р. №08-21/10 слід відмовити.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи у зв'язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права та зроблено помилковий висновок щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби - задоволити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо скасування висновків п. 9.16 акту ревізії бюджету та фінансово-господарської діяльності Бучанської міської ради від 06.07.2015 р. №08-21/10 та в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 03 квітня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб