Справа № 802/377/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 квітня 2018 р. Справа № 802/377/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2 (24545, Вінницька область, Ямпільський район, с. Цекинівка, вул. Лісова, 35)

до: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про відмову у наданні дозволу на імміграцію від 05.12.2017 року;

зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в грудні 2017 року вона звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію, подавши усі необхідні документи відповідно до Закону України "Про імміграцію". Однак, в січні 2018 року отримала копію рішення, яким 05.12.2017 року їй відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну з посиланням на п. 6 ст. 10 Закону України "Про імміграцію". Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду.

Ухвалою суду від 12.02.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Згідно ухвали від 27.02.2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, зі змісту якого заперечує проти задоволення позову та зазначає, що у відповідності до законодавства про імміграцію заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особисто особами, які перебувають в Україні на законних підставах - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції. На момент подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну позивач перебувала на території України з порушенням встановлених правил перебування на території України. За порушення встановлених правил перебування на території України, громадянка ОСОБА_3 ОСОБА_2, уповноваженими особами Ямпільського PC УДМС України у Вінницькій області була притягнута до адміністративної відповідальності, а саме 16.02.2018 року на громадянку ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно ч. 1 ст. 203 КУпАП. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме порушення терміну перебування на території України ОСОБА_2 визнала та сплатила штраф в сумі 500 грн. в добровільному порядку.

В судове засідання позивач не з'явилась, проте надала заяву про розгляд справи без її участі. Окремо зазначила, що позовні вимоги підтримує.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив, посилаючись на обґрунтування відзиву.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.11.2017 року позивач ОСОБА_2 громадянка ОСОБА_3 звернулась до УДМС України у Вінницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

05.12.2017 року відповідачем сформовано висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2. Відповідно до п. 6 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" виявлені підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, оскільки згідно даних Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан" встановлено, що вказана особа на момент подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну перебувала з порушенням встановлених правил перебування на території України, а саме: 148 днів протягом 180, тобто на момент звернення незаконно знаходилась на території України.

В подальшому відповідачем прийнято рішення, яким позивачу 05.12.2017 року на підставі п. 6 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну. Дане рішення одночасно являється предметом оскарження у даній справі.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Питання надання дозволу на імміграцію регулюється законами України «Про імміграцію», "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 року № 1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Частина 3 ст. 9 цього Закону визначає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09.10.1992 року для громадян країн-учасниць СНД встановлено безвізовий порядок в'їзду.

Водночас, в силу вимог абз. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 (далі Порядок), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про імміграцію» іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: три фотокартки; копія документа, що посвідчує особу; документ про місце проживання особи; відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я (ч. 5 ст.9 Закону України "Про імміграцію").

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені у ст. 10 Закону України "Про імміграцію", відповідно до змісту якої дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Пунктом 10 Порядку №1983 встановлено, що провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Пунктом 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам.

Територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби (п. 14 Порядку № 1983).

Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну, а також надання такого дозволу надається територіальними підрозділами ДМС України особам, які на законних підставах перебувають на території України. При цьому, територіальні органи ДМС України зобов'язані перевірити наявність чи відсутність підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не є вичерпним.

Матеріали справи свідчать, що 10.11.2017 року до Ямпільського районного сектору Управління ДМС України у Вінницькій області звернулася громадянка ОСОБА_3 ОСОБА_2 із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну з підстави п. 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як така, що являється матір'ю громадянки України.

Разом із заявою, позивач надала документи, передбачені ст. 9 Закону України «Про імміграцію».

Ямпільським районним сектором Управління ДМС України у Вінницькій області сформовано справу, перевірено підстави, законності перебування в Україні громадянки ОСОБА_3, шляхом звернення до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України із запитом № 52/1463 від 10.11.2017 року, про перетин кордону заявником протягом півроку з моменту подачі заяви також, перевірено справжність поданих документів та відповідність їх оформленню вимогам законодавства.

В свою чергу Управління ДМС України у Вінницькій області, після отримання документів (справу) від Ямпільського районного сектору Управління ДМС України у Вінницькій області проведено перевірку у місячний термін правильності оформлення документів та з'ясовано в межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 ЗУ "Про імміграцію", у зв'язку із чим надіслано запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Крім того, уповноваженими особами територіального органу здійснено запит до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України щодо законності перебування громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_2 на території України на день подання заяви про надання дозволу на імміграцію.

Із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.12.2017 року, на запит Ямпільського районного сектору Управління ДМС України у Вінницькій області, а також відповіді Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України встановлено, що громадянка ОСОБА_3 ОСОБА_2 на момент подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну перебувала з порушенням встановлених правил перебування на території України, а саме 148 днів протягом 180 днів, тобто на момент звернення із заявою незаконно знаходилась на території України.

Перевірка законності перебування позивача на території України під час подання заяви на дозвіл на імміграцію в Україну (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України), проводилась відповідно до Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, який затверджений наказом МВС України від 20.07.2015 року № 884, та полягає в тому, що від дня подання заяви на дозвіл на імміграцію 10.11.2017 року відраховується 180 днів від даної дати (тобто півроку, шість місяців), а також співставляється інформацію про всі «в'їзди» і «виїзди» іноземця з території України протягом 180 днів (півроку). В результаті перевірки встановлено, що позивач перевищила встановлений термін перебування на території України 90 днів протягом 180 днів і перебуває більше зазначеного терміну, тобто протягом шести місяців громадянка ОСОБА_3 ОСОБА_2 перебувала на території України 148 днів.

Отже, під час подачі заяви на дозвіл на імміграцію 10.11.2017 року позивач перебувала на території України незаконно.

У разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС діє відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186 (п. 4 Порядку № 884).

За порушення встановлених правил перебування на території України у відношенні позивача 16.02.2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП. Згідно вказаного протоколу свою вину щодо порушення строків перебуванні в Україні ОСОБА_2 визнала.

Постановою про накладення адміністративного стягнення на позивача накладено штраф в розмірі 510 грн. Вказаний штраф сплачений позивачем в добровільному порядку.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки на момент подання заяви про надання дозволу на імміграцію позивач незаконно перебувала на території України, що підтверджується належними та допустимими доказами, рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в України 05.12.2017 року ОСОБА_2 прийнято відповідачем в межах наданих повноважень відповідно до діючого законодавства України про імміграцію.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст. 14 Закону України "Про імміграцію" особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович