Справа № 804/3845/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2018 рокусправа № 804/3845/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Добродняк І.Ю

судді: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимовj] Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області,

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року (головуючий суддя Турлакова Н.В.)

у справі № 804/3845/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Копринг»,

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області,

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Копринг» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2017, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість - застосовано штрафну санкцію в розмірі 7666,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновку контролюючого органу про заниження товариством податкового зобов'язання по сплаті податку на додану вартість. В даному випадку помилкове подання позивачем уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість від 10.08.2015 виправлено шляхом подання платником іншого уточнюючого розрахунку від 13.08.2015, яким скориговано та приведено відомості у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року у стан, що передував направленню помилкового уточнюючого розрахунку від 10.08.2015, тому податковим органом протиправно нарахована пеня та у подальшому здійснено зарахування коштів, сплачених підприємством, в рахунок погашення податкового боргу, якого не існувало.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2017 адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що надання позивачем уточнюючого розрахунку, яким виправлено показники податкового зобов'язання в рахунок зменшення - не можна розцінювати як погашення суми податкового боргу в розумінні пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскільки надання позивачем уточнюючого розрахунку не є сплатою податкового зобов'язання, а є способом коригування самостійно визначеного платником податку податкового зобов'язання, а не джерелом погашення податкового боргу, а тому не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, пов'язаних із несвоєчасною сплатою податкових зобов'язань.

При поданні уточнюючих розрахунків відсутній об'єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій, оскільки подання уточнюючого розрахунку не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, а нарахування штрафних санкцій залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Суд також зауважив, що в даному випадку помилкове відбраження позивачем податкового зобов'язання з ПДВ за березень 2014 року в сумі 40 422, 00 грн. в уточнюючому розрахунку від 10.08.2015 та самостійне усунення платником цієї помилки у наступному уточнюючому розрахунку від 13.08.2015 не призвело до невиконання або неналежного виконання позивачем вимог Податкового кодексу України та втрат бюджету.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що суд невірно застосував до спірних правовідносин низку нормативно-правових норм зі спірного питання. Судом не прийнято до уваги, що за результатами проведеної камеральної перевірки встановлено, що позивач своєчасно не сплачує кошти, які нараховані ним самостійно в податкових деклараціях з податку на додану вартість, з огляду на що відповідачем правомірно за затримку сплати самостійно визначених у податкових деклараціях грошових зобов'язань у відповідності до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України нараховані відповідачу штрафні санкції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання позивач повідомлений судом належним чином. В поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що у нього не було ніяких інших податкових зобов'язань по сплаті податку на додану вартість окрім як зазначених в податковій декларації за березень 2014 року, підприємство не мало підтверджених первинними документами підстав для донарахування додаткових зобов'язань по сплаті ПДВ за відповідний період, що не заперечується відповідачем. Сам факт помилкового складання звітності (із відображенням в ній помилкових зобов'язань) без наявності зобов'язань по сплаті ПДВ, сформованих на підставі господарських операцій позивача та подальше виправлення помилкової звітності не дає підстави вважати про допущені позивачем податкові порушення у вигляді несплати податкового зобов'язання та застосування до нього санкцій.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивачем - ТОВ «Коприг» подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2014 року, яка зареєстрована в системі електронного декларування 21.04.2014 за № , і в якій у рядку 9 (загальна сума податкових зобов'язань) задекларовано 40422 грн.; у рядку 17 (загальна сума податкового кредиту з ПДВ) задекларовано 38009 грн.; у рядку 25 (сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду) - 2413 грн. (а. с.30, 31).

В подальшому позивачем подано до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2014 року, зареєстрований в системі електронного декларування за № від 10.08.2015, яким фактично збільшено податкові зобов'язання по сплаті ПДВ за березень 2014 року, а саме: у рядку 18 («Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9-рядок 17») задекларовано 40422 грн., у рядку 25 («Сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядок 18-рядок 20) та «сплачується до державного бюджету») - 40422 грн. (а. с.32-34; 43, 44).

Вважаючи вказаний уточнюючий розрахунок помилковим, оскільки, як зазначає позивач і що не заперечується відповідачем, підприємство не мало підтверджених первинними документами підстав для донарахування додаткових зобов'язань по сплаті ПДВ за відповідний період, 13.08.2015 позивач подав до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2014 року, який зареєстрований в системі електронного декларування 13.08.2015 за № , в якому, позивач виправив відомості власних податкових зобов'язань з ПДВ за березень 2014 року, зазначені в уточнюючому розрахунку від 10.08.2015, відкоригувавши дані показники у відповідності до тих, які були задекларовані підприємством згідно податкової декларації з ПДВ за березень 2014 року від 21.04.2014.

Відповідачем проведено камеральну перевірку ТОВ «Коприг» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість за березень 2014 року, за липень-грудень 2015 року, за результатами якої складений акт №369/1201/33718667 від 10.02.2017 (а. с.7, 8).

Перевіркою встановлено порушення товариством вимог п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 ПК України, а саме: порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Суть виявленого порушення полягає в тому, що ТОВ «Коприг» здійснювалась несвоєчасна сплата узгоджених сум податкових зобов'язань з ПДВ, а саме:

-по уточнюючому розрахунку з ПДВ за № від 10.08.2015, період: березень 2014 року, граничний термін сплати ПДВ10.08.2015, фактична дата сплати 13.08.2015, кількість днів затримки 2, сума сплаченого податкового боргу 40422, 00 грн., сума штрафної санкції (10%) 4042, 20 грн.;

-по декларації з ПДВ за № від 17.08.2015, період: липень 2015 року, граничний термін сплати ПДВ 30.08.2015, фактична дата сплати 24.09.2015, кількість днів затримки 25, сума сплаченого податкового боргу 5934,00 грн., сума штрафної санкції (10%)593, 40 грн.;

-по декларації з ПДВ за № від 19.09.2015, період: серпень 2015 року, граничний термін сплати ПДВ 30.09.2015, фактична дата сплати 26.10.2015, кількість днів затримки 26, сума сплаченого податкового боргу 6062,10 грн., сума штрафної санкції (10%)606, 21 грн.;

-по декларації з ПДВ за № від 19.10.2015, період: вересень 2015 року, граничний термін сплати ПДВ 30.10.2015, фактична дата сплати 23.11.2015, кількість днів затримки 24, сума сплаченого податкового боргу 6062, 10 грн., сума штрафної санкції (10%) 606, 21 грн.;

-по декларації з ПДВ за № від 18.11.2015, період: жовтень 2015 року, граничний термін сплати ПДВ 30.11.2015, фактична дата сплати 24.12.2015, кількість днів затримки 24, сума сплаченого податкового боргу 6062, 10 грн., сума штрафної санкції (10%) 606, 21 грн.;

-по декларації з ПДВ за № від 17.12.2015, період: листопад 2015 року, граничний термін сплати ПДВ 30.12.2015, фактична дата сплати 27.01.2016, кількість днів затримки 28, сума сплаченого податкового боргу 6062,10 грн., сума штрафної санкції (10%)606, 21 грн.;

-по декларації з ПДВ за № від 18.01.2016, період: грудень 2015 року, граничний термін сплати ПДВ 30.01.2016, фактична дата сплати 11.02.2016, кількість днів затримки 12, сума сплаченого податкового боргу 6062, 10 грн., сума штрафної санкції (10%) 606, 21 грн.

06.03.2017 на підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення п.50.1 ст.50, п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України до товариства відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України за затримку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) застосовані штрафні санкції у розмірі 10 % на суму 7666,65 грн. (а. с.9).

З огляду на фактичні обставини справи,норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків контролюючого органу.

За позицією відповідача відповідно до даних інтегрованої картки платника податків (ІКПП) на підставі поданого товариством уточнюючого розрахунку від 10.08.2015 останньому нараховане податкове зобов'язання в сумі 40422 грн., яке погашено товариством шляхом зменшення суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за уточнюючим розрахунком від 13.08.2015.

При цьому, відповідач звертає увагу, що за даними ІКПП 13.08.2015 у зв'язку з несплатою автоматично розрахованої на виявлене платником заниження податкових зобов'язань з ПДВ суми пені виник податковий борг в розмірі 5935,72 грн., що в силу вимог п.87.9 ст.87 ПК України в подальшому вплинуло на своєчасність сплати узгоджених податкових зобов'язань по податкових деклараціях з ПДВ за липень-грудень 2015 року на загальну суму 36 244,50 грн., і мало наслідком винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 06.03.2017 № про застосування штрафу у розмірі 7666,65 грн. (40 422 грн. х 10 % + 36 244,50 грн. х 10 %).

За визначенням, наведеним у п.3 р.І Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів від 05.12.2013 № 765, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за № 217/24994 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи.

Згідно з п.13 р.II Порядку № 765 занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Крім того, у п.2 р.ІІІ Порядку № 765 встановлено, що зобов'язання, штрафні санкції, пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником у звітності, відображаються територіальним органом Міндоходів в інтегрованій картці платника.

Також у п.4 р.IІI Порядку № 765 встановлено, що нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації.

Нарахування узгоджених сум грошових зобов'язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції на період, який перевірявся) передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Тобто суми податкових зобов'язань, самостійно задекларовані платником податком у податковій звітності, є узгодженими грошовими зобов'язаннями з певного податку.

При цьому у відповідності до абз.1 п.50.1 ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Статтею 102 ПК України визначається строк у 1095 днів, що відраховується від дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Отже, пунктом 50.1 статті 50 ПК України надається платнику податків право на надання уточнюючих податкових декларацій у межах строку, встановленого статтею 102 цього Кодексу.

Тобто суми податкових зобов'язань, самостійно виправлених платником податком в уточнюючому розрахунку, також вважаються узгодженим грошовим зобов'язаннями з певного податку.

Пункт 57.1 статті 57 ПК України передбачає, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розділ V ПК України рулює питання справляння податку на додану вартість.

Так, у п.203.1 ст.203 р.V ПК України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У п.203.2 ст.203 р.V ПК України встановлено, що сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

При цьому у п.202.1 ст.202 р.V ПК України визначено, що звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.

Тобто платник податків має сплачувати податкове зобов'язання з ПДВ, задеклароване ним у податковій звітності щомісячно протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого у п.203.1 ст.203 ПК України.

В свою чергу відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За приписами застосованої відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення норми п.126.1 ст.126 ПК України, органи ДФС вправі застосовувати штрафні санкції за порушення платником податків граничних строків сплати лише узгодженого шляхом подання декларації (уточнюючого розрахунку) за відповідний період грошового зобов'язання і лише виходячи з розміру погашеної (сплаченої) суми податкового боргу.

Наведена вище позиція відповідача свідчить, що на підставі поданого товариством уточнюючого розрахунку від 10.08.2015 останньому нараховане податкове зобов'язання в сумі 40 422 грн., яке в ІКПП погашено шляхом зменшення товариству суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за уточнюючим розрахунком від 13.08.2015.

Тобто поданий позивачем уточнюючий розрахунок від 13.08.2015 відповідач ототожнює з погашенням податкового боргу, задекларованого в уточнюючому розрахунку від 10.08.2015, яке здійснює шляхом зарахування останніх задекларованих товариством сум в рахунок зменшення податкового боргу в ІКПП, що суперечить вимогами законодавства, оскільки у даному випадку позивач, скориставшись правом, наданим п.50.1 ст.50 ПК України, і подаючи уточнюючі розрахунки, не погашав податковий борг, а уточнював показники податкових зобов'язань з ПДВ.

Тим більш, що з поданням уточнюючого розрахунку від 13.08.2016 податкова звітність позивача з ПДВ за березень 2014 року (з урахуванням збільшення податкового зобов'язання Уточнюючим розрахунком від 10.08.2015) вважалась виправленою, а сума такого зобов'язання з ПДВ у загальному розмірі 40 422 грн. вже не мала статусу узгодженої.

Отже, такі складові як несплата платником податків у встановлені строки узгодженої суми грошового зобов'язання з ПДВ та наявність погашення суми податкового боргу, необхідні для застосування штрафу у відповідності до п.126.1 ст.126 ПК України, у даному випадку відсутні, як відсутній і сам податковий борг товариства у загальному розмірі 40 422 грн. з огляду на подання позивачем уточнюючого розрахунку від 13.08.2015, яким вказана сума виправлена.

За приписами п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Так, цією нормою передбачається обов'язок контролюючого органу зараховувати кошти, що сплачує платник податків, у якого наявний податковий борг, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Проте, перелік джерел самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків, наведений у статті 87 ПК України, не містить такого джерела, як уточнюючий розрахунок податкової декларації.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач, нараховуючи товариству штрафні санкції, неправомірним способом визначив суму податкового боргу, що, враховуючи положення п.126.1 ст.126 ПК України, прямо впливає на підстави застосування таких штрафних санкцій.

За таких обставин апеляційний суд вважає цілком обґрунтованим задоволення судом першої інстанції позовних вимог ТОВ «Коприг» про скасування спірного податкового повідомлення-рішення № від 06.03.2017.

Суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у справі № 804/3845/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко