Справа № 462/1675/14-а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1493/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Гінди О. М., Рибачука А. І.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова (тепер Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 13 червня 2014 року (постанова ухвалена у м. Львові судом у складі головуючого судді Ліуша А.І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівське комунальне підприємство "Скнилівок", про визнання права на пенсію та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Львівське комунальне підприємство "Скнилівок", про визнання права на пенсію та зобовязання вчинити дії.

Позивач просив визнати за ним право на пенсію за віком на пільгових умовах та зобовязати відповідача призначити йому з 02 січня 2014 року та нараховувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, розділ 32 «Загальні професії, класифікатор 6 електрогазозварник, зайнятий на нарізанні та ручному зварюванні.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 13 червня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано право ОСОБА_1 на пенсію у зв'язку із виконанням ним робіт пов'язаних із шкідливим та важкими умовами праці.

Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в Залізничному районі міста Львова з 02 січня 2014 року призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах згідно списку № 2 затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах".

Стягнуто з управління Пенсійного Фонду України в Залізничному районі міста Львова на користь позивача 73,08 (сімдесят три гривні 08 копійок) судового збору.

Постанову суду першої інстанції оскаржило управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, яке в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, безпідставно не взяв до уваги відсутність права позивача на пільгову пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 як електрогазо зварника, не звернув уваги на відсутність доказів зайнятості позивача в даній професії протягом всього робочого дня. Суд неналежно оцінив довідки з місця роботи позивача, частина яких не відповідає вимогам законодавства щодо видачі довідок, не відповідає записам в трудовій книжці позивача, в них немає посилання на документи первинного обліку. В справі відсутні документи проведення атестації робочого місця, на якому працював позивач. Суд безпідставно стягнув витрати зі сплати судового збору з органу Пенсійного фонду, який законом від сплати такого збору звільнений.

Позивач ОСОБА_1 з доводами апеляційної скарги не погодився, подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу органу Пенсійного фонду відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з тих підстав, що суд першої інстанції повно та, всебічно дослідив обставини справи та прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Позивач вважає нічим не обґрунтованими посилання скаржника на відсутність на балансі ЖЕК (ЛКП «Скнилівок» у м. Львові) відповідного обладнання електрогазозварювальних робіт, захисного спецодягу, оскільки в матеріалах справи докази з цього приводу відсутні.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, позивача та його представника, які просять апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 28 січня 1983 року по 07 серпня 2000 року та з 2 лютого 2009 по 2 листопада 2009 року працював електрогазозварником в ЖЕК №304 житлово-експлуатаційного обєднання Залізничного району м. Львова, правонаступником якого є Львівське комунальне підприємство «Скнилівок».

Після досягнення віку 55 років, в грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до відповідача про призначенця йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2 та подав відповідні документи.

Відповідач письмово листом від 30.12.2013 повідомив позивача про необхідність подання додаткових документів, які стверджують його право на пільгову пенсію, а після подачі таких - листом від 14.02.2014 відмовив позивачу в призначенні пенсії, що стало приводом для звернення позивача з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як особа, що працювала електрогазозварником в ЛКП «Скнилівок» протягом всього робочого дня, з шкідливими умовами праці, що передбачені Списком №2, в звязку з досягненням відповідного віку має право на пенсію по віку на пільгових умовах за Списком №2. Оскільки орган Пенсійного фонду таке право позивача порушив, суд зобовязав його призначити даний вид пенсії позивачу.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Електрогазозварювальні роботи, що повязані з шкідливими умовами праці, передбачені Списком №2, затвердженим постановою РМ СРСР від 28.08.1956 №1173, постановою КМ СРСР від 26.01.1991 та постановою КМ України від 11.03.1994 №162.

До списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, відносились професії газозварників та електрозварників і їхніх підручних.

Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, були передбачені професії газозварників та електрозварників ручного зварювання.

Відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (набрав чинності з 21 серпня 1992 року, далі Порядок №442), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі Порядок №383), при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» є виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця.

Матеріалами справи встановлено, що атестація робочого місця позивача як електрогазозварника не проводилася і документальне її підтвердження відсутнє (довідка Львівського комунального підприємства «Скнилівок» (а. с. 14).

Відсутність підтвердження проведення атестації робочого місця на породжує у позивача права на зарахування періоду роботи електрогазозварника до пільгового стажу роботи за Списком №2.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 14.04.2015 року в справі 21-383а14, які на час прийняття постанови суду першої інстанції були обовязковими в силу ст. 244-2 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваної постанови суду першої інстанції).

Станом на 21.08.1992 року (час запровадження атестації робочого місця) позивач необхідного пільгового стажу за Списком №2 (12 років 6 місяців) не мав.

Однак, як видно з матеріалів справи, з 7 березня 1980 року по 21 квітня 1982 року позивач працював водієм трамвая 2-го класу в ЛКП «Львівелектротранс» (усього 2 роки 1 місяць і 14 днів ) і при наявності певних умов мав би право на пільгову пенсію за Списком №2 при приєднанні до вказаного періоду роботи часу його роботи електрогазозварником з 28 січня 1983 року по 07 серпня 2000 року в ЖЕК №304 житлово-експлуатаційного обєднання Залізничного району м. Львова.

Та обставина, що позивач працював водієм трамвая ЛКП «Львівелектротранс» не є підставою в даний час для визнання за ним права на пільгову пенсію по віку за Списком №2, вона на вирішення справи не впливає, оскільки період роботи позивача водієм трамвая не був предметом даного спору, у позовній заяві про дану обставину позивач не зазначав і суд першої інстанції рішення з цього приводу не приймав.

В силу ст. 308 КАС України апеляційний суд не може розглядати підстави позову, яка не була заявлена в суді першої інстанції.

Апеляційний суд, з огляду на викладене, приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішені справи неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нової постанови про відмову позивачу в позові з наведених вище підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова задовольнити .

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 13 червня 2014 року у справі № 462/1675/14-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позивачу в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 30.03.2018.