Справа № 223/461/17
Суддя: Дочинець С. І.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 223/461/17
Провадження номер: 2-а/223/5/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області, діючий як місцевий адміністративний суд в складі: головуючого судді Дочинця С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області, про визнання рішення неправомірним та зобовязання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вугледарського міського суду з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області про визнання рішення неправомірним та зобов'язання здійснити певні дії.

Позовні вимоги мотивує тим, що він з 1994 року здобув право на отримання пенсії і до листопада 2014 року перебував на обліку в ОСОБА_2 ПФУ м. Старобешево. У населеному пункті, де мешкав позивач було припинено здійснення повноважень відповідним органом ПФУ, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету та бюджету Пенсійного фонду України. ОСОБА_3 змушений був звернутися з заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України. З листопада 2014 року позивача було поставлено на облік до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Вугледарі, з того часу і до лютого 2015 року відповідач виплачував пенсію позивачу, шляхом перерахунку належних до сплати сум на пенсійний рахунок, що відкритий на його імя в ПАТ «Ощадбанк». У лютому 2015 року на пенсійний рахунок позивача не була зарахована щомісячна пенсія. Ігноруючи право позивача на щомісячне отримання пенсії, не вживаючи встановлений законодавством дій щодо нарахування та перерахування пенсії на належний та визначений позивачем рахунок, відповідач вчинив бездіяльність, яка має бути визнана судом протиправною. Окрім того, невиплата пенсії могла статися через прийняття відповідачем рішення про зупинення її виплати, але про прийняття такого рішення позивачеві не відомо. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області, не мало обєктивних підстав для припинення виплати йому пенсії. Наголошує на тому, що положення Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», обмежують конституційні права соціально незахищених громадян, що мешкали на територіях непідконтрольних державі та набули статусу внутрішньо переміщених, її норми не можуть бути застосовані для вирішення даного спору. Тому, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у невиплаті пенсії позивачу, починаючи з лютого 2015 року, визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про зупинення (припинення) виплати пенсії позивачу, зобовязати відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_3 негайно після проголошення судового рішення, нарахувати пенсію та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з лютого 2015 року включно, а також утриматися від подальшого призупинення (припинення) виплати пенсії.

Позивач в судове засідання не зявився, в позові просив справу розглядати без його участі.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, якою просив справу розглядати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, якою просив справу розгляду за відсутності представника відповідача. Просив суд відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на обставини викладені в раніше наданому суду запереченні. Згідно письмових заперечень відповідач зазначає, що ОСОБА_1 09.01.2015 року звернувся до УПФУ в м. Вугледарі Донецької області з заявою про виплату пенсії. ОСОБА_2 22.01.2015 року було прийнято розпорядження про виплату пенсії за новим місцем проживання. Згідно з власноручно підписаної ним заяви, що містяться в пенсійній справі вперше до управління він звернувся 09.01.2015 року, й саме з цього часу він був поставлений на облік. Виплата пенсії позивачу була призупинена з березня 2016 року, а не з лютого 2015 року як зазначає позивач. Листом головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.03.2016 року, управлінням було направлено списки переселенців по яким згідно інформації отриманої від Служби безпеки України необхідно призупинити виплату пенсії до зясування обставин їх постійного місця проживання. В грудні 2016 року відбувся обмін інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території відносно позивача з ОСОБА_2 соціального захисту населення при Вугледарській міській раді надійшла інформація про тривалу відсутність за місцем фактичного проживання/перебування, що підтверджує інформацію надану Службою Безпеки України. Умовами призначення та продовження виплат пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою та наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк». Таким чином, основним критерієм виплати пенсії є постійне проживання внутрішньо переміщеної особи за місцем обліку, вказаним у довідці, в іншому випадку особа має стати на облік як внутрішньо переміщена особа за новим місцем проживання. ОСОБА_3 станом на 01.03.2017 року фактично не мешкав за адресою зазначеною у довідці внутрішньо переміщеної особи, тому управлінням було призупинено виплату пенсії відповідно до інформації наданої Службою безпеки України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані відповідачем письмові заперечення, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Позивачу з 05.07.1994 року і безстроково було призначено пенсію за віком, що підтверджено посвідченням №30710 від 06 жовтня 1994 року (а.с. 10).

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованих території України та районів проведення антитерористичної операції № ОСОБА_3 01 грудня 2014 року став на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с. 20, 31).

Відповідно до довідки №1455 від 23.10.2017 року та довідки про розмір призначено та фактично отриманої пенсії №1456 від 23.10.2017 року, виданих УПФУ в м. Вугледарі Донецької області, ОСОБА_3 у період з серпня 2014 року по лютий 2016 року включно отримував пенсійні виплати (а.с. 48-49, 50).

Відповідно до Розпорядження УПФУ в м. Вугледарі №1132 від 22.01.2015 року позивачеві визначено розмівр пенсії (а.с. )

Згідно відповіді ОСОБА_2 пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області №5394/03-1 від 17.07.2017 року на запит адвоката ОСОБА_4 пенсійна справа позивача взята на облік управлінням 22.01.2015 року, пенсія виплачена включно з 01.08.2014 року по 28.02.2016 року. Припинення виплати пенсії з 01.03.2016 року відбулось після обміну інформацією з єдиною інформаційною базою між Вугледарським управлінням соціального захисту населення та управління Пенсійного фонду України в місті Вугледарі. Станом на 12.07.2017 року ОСОБА_1 за поновленням виплати пенсії не звертався (а.с. 21, 32).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №876/02-3/34 від 20.02.2016 року направленого до начальників управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також обєднаних управліннях Донецької області, при визначенні способу виплати переселенцям необхідно врахувати вимоги п. 1 постанови КМУ від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (а.с. 51).

Згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.02.2016 року та інформації Служби безпеки України зазначені ідентифікаційний номер, серія та номер паспорту позивача (а.с. 52, 53).

Згідно листа Вугледарського міського управління соціального захисту населення №05/10-6768 від 02.11.2017 року ОСОБА_3 на обліку як внутрішньо переміщена особа не перебуває, довідка № від 01.12.2014 року скасована 15.12.2016 року у звязку з закінченням терміну дії (а.с. 72).

Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пунктом 1 вищевказаної Постанови встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509.

Пунктом 2 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року встановлено, що документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб.

Однак, згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

На теперішній час будь-які зміни до Закону № 1058 щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

Кабінетом Міністрів України 05.11.2014 року була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 року №509.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону №1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 Закону №1058: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу постанов КМУ №365 від 08.06.2016 року, №509 від 01.10.2014 року, №367 від 05.11.2014 року, № 595 від 07.11.2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте, зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

А тому, пріоритетному застосуванню підлягають вимоги ст. 49 «Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

Аналогічна позиці викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №428/6579/17.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду4 України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що норми вище зазначених постанов, не сприяють виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних громадянам пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що єдиною підставою для припинення виплати позивачеві пенсії було припинення дії довідки внутрішньо переміщеної особи, жодних підстав передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для припинення виплати позивачеві пенсії не встановлено, суд приходить до висновку про визнання бездіяльності ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області, яка полягає у невиплаті позивачеві пенсії, протиправною, а тому вважає необхідним задовольнити вимоги позову про зобовязання відповідача відновити виплату пенсії позивачеві.

Щодо вимог позову про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Вугледарі про призупинення (припинення) виплати пенсії позивачеві, суду не надано зазначеного рішення, відсутня можливість встановити будь-які його реквізити та чи дійсно таке рішення було винесено відповідачем, оскільки ні з наданого останнім запереченням, ні з доданих до нього доказів не вбачається прийняття такого рішення, а тому суд вважає необхідним в даній частині вимог адміністративного позову відмовити.

Вирішуючи питання про зобовязання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області поновити виплату пенсії позивачеві, нарахувати пенсію та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з лютого 2015 року включно, а також утриматись від подальшого призупинення (припинення) виплати пенсії, суд виходить з наступного.

Як вбачається з адміністративного позову ОСОБА_1 зазначає, що виплата пенсії була припинена у лютому 2015 року, однак відповідно до довідки №1455 від 23.10.2017 року, наданої відповідачем, останнім місяцем, за який було виплачено позивачеві пенсію є лютий 2016 року, будь-яких інших доказів для встановлення час припинення виплати позивачеві пенсії сторонами надано не було. А тому, враховуючи, зазначене суд вважає необхідним задовольнити вимоги адміністративного позову щодо відновлення виплати пенсії ОСОБА_1

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції від 03.08.2017 року) та ч. 2 ст. 122 КАС України (в редакції від 07.01.2018 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції від 03.08.2017 року) та ч. 1 ст. 123 КАС України (в редакції від 07.01.2018 року) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд зауважує, що при застосуванні наслідків, передбачених наведеною нормою визначенню підлягає початок перебігу строку звернення до суду, тобто день, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав і відповідно з якого слід обчислювати строк звернення до суду.

Матеріали справи не містять клопотання про поновлення строку звернення до суду та доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Так, пенсійні виплати носять регулярний характер, виплачуються щомісячно. Позивач з 1994 року щомісячно отримував пенсію за віком, про порушене право дізнався або повинен був дізнатися з наступного дня після припинення йому виплати пенсії.

На підставі викладеного позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві заборгованості з виплати пенсії за віком підлягають частковому задоволенню, а саме в частині зобовязання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Вугледарі нарахувати та сплатити ОСОБА_1 заборгованість зі сплати пенсії з 20.01.2017 року.

Відповідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що вимоги позивача задоволено частково, у суду відсутня можливість точно визначити суму судових витрат пропорційну до задоволеної частини позову, тому суд вважає необхідним розподілити судові витрати між сторонами порівну та стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 320,00 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 64, 92 Конституції України, ст. 47, 49 Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 6, 8, 9, 139, 229, 241 247, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області, про визнання рішення неправомірним та зобовязання здійснити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_3 пенсії.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області поновити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату пенсії.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованості зі сплати пенсії з 20.01.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікацій номер НОМЕР_1, витрати зі сплати судового збору у розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

В іншій частині вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку і подана в апеляційну інстанцію через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_5