Справа № 335/11879/17(2-а/335/549/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2018 року справа № 335/11879/17(2-а/335/549/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2017 року у справі №335/11879/17(2-а/335/549/2017), (головуючий судя 1 інстанції - Шалагінова А.В.) за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя із адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком з 30.01.2017 року відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст. 40 щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком,

- зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 01.02.2017 року відповідно до ст. 26 з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 08.07.2013 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 у відповідності до п."б", статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У зв'язку з досягненням пенсійного віку в січні, 01.02.2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26, частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії за віком, проте у призначенні пенсії за віком на загальних підставах йому було відмовлено. Пенсія призначена за віком на пільгових умовах на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" і

пенсія за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", це різні види пенсії, та за призначенням пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" він звернувся вперше, а тому дії відповідача є протиправними.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2017 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповний та не всебічний розгляд справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що призначена та обчислена йому пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" є іншою ніж пенсія за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за якою він звернувся вперше в січі 2017 року при досягненні 60 річного віку.

Пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону №1788-XII не відрізняється обчисленням та призначенням від пенсії за вислугу років відповідно до цього закону, проте передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії ніж за Законом №1058-IV, за яким позивач звернувся вперше.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що позивач - ОСОБА_2 перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та з 25.11.2003 року отримує пенсію за віком, призначену йому на пільгових умовах згідно статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із ст.43 Закону України від 9 липня 2003 року №1058 "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, який здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивачу відповідно до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначена пенсія за віком, яка перераховувалася з набранням чинності 1 січня 2004 року Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також протягом 2004 - 2017 років неодноразово була перерахована відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, позивачем реалізовано право на призначення пенсії за віком.

01.02.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням комісії при Центральному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до його заяви від 01.02.2017 року, про що повідомлено листом від 15.02.2017 року №26/М-9.

Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України „Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і іншими законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України „Про пенсійне забезпечення", яка діяла на час призначення позивачу пенсії, передбачалося види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено такі види пенсій: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до розділу II (трудові пенсії) Закону України „Про пенсійне забезпечення" визначено кола осіб, які мають право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, чинним на час призначення позивачу пенсії законодавством було визначено коло працівників, яким призначається пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення", в якій також як і в статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачалося право чоловіків на пенсію за віком після досягнення 60 років.

З аналізу норм ст.ст. 9,45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" випливає, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Станом на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону № 1058, а Закон України "Про пенсійне забезпечення" визначає лише право особи на пільгову пенсію.

З урахуванням викладеного, твердження позивача про те, що призначена йому пенсія на пільгових умовах у відповідності до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - є безпідставними.

Помилковими також є твердження позивача про те, що пенсія зі зниженням віку Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачена, оскільки право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як Законом України „Про пенсійне забезпечення" (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається пп.3 п. 2 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Положенням Закону України „Про пенсійне забезпечення" і Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

У справі, що розглядається, у позивача відсутні підстави для призначення пенсії за віком, оскільки він претендує на пенсію в межах одного виду, а отже і відсутні підстави здійснювати призначення вже раніше призначеної пенсії та всі пов'язані з призначенням пенсії нарахування.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного виісновку, що оскільки позивач у справі скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому перераховувалася у визначеному Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" порядку, що підтверджується матеріалами пенсійної справи, відсутні законодавчо визначені підстави вдруге призначати позивачу за його заявою пенсію за віком у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Щодо посилання позивача на позиції, викладені Верховним Судом України в постановах від 29.11.2016 року № 133/476/15-а, від 22.12.2015 року № 21-4071а15, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, які виникли в даному випадку, є відмінними, ніж розглянуті Верховним Судом України, оскільки в справі, що розглядалась Верховним Судом України, особі була призначена пенсія за вислугу років, а за призначенням пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" така особа звернулась вперше, тобто особі було призначено інший вид пенсії за іншим законом.

Позивачу у даній адміністративній справі вже призначена пенсія за віком, яка була належним чином неодноразово перерахована відповідно до Закону №1058-ІV, позивач просить знову призначити йому пенсію за віком на підставі Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень в повному обсязі доведено правомірність своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, оскільки цей вид пенсії вже був йому раніше призначений, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322,, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2017 року у справі №335/11879/17(2-а/335/549/2017) за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва