Справа № 307/782/18
Суддя: Бобрушко В. І.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/782/18
Провадження № 2-а/307/29/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Цонинець Н.М., з участю перекладача ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів адміністративну справу за позовом Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 про примусове видворення за межі України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

В С Т А Н О В И В:

Тячівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 про примусове видворення за межі України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України. В позовній заяві представник зазначив, що працівниками Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області 27 березня 2018 року, у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант», було виявлено громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У ході перевірки та згідно наданих пояснень громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 встановлено, що в нього відсутній документ, що посвідчує особу, однак наявна ксерокопія паспорта громадянина ОСОБА_3 серії ВО 631003, виданого 06.09.2007 року, що був дійсний до 06.09.2017 року. Відсутність оригіналу паспорта відповідач пояснив тим, що у зв'язку із закінченням терміну його дії надіслав свій паспорт до консульського відділу Посольства ОСОБА_3 в Російській Федерації в м. Москва для оформлення нового паспорта. Також, зі слів громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 встановлено, що він після закінчення Харківського автодорожнього інституту з червня 2013 року територію України не покидав, а відтак порушив дозволений термін перебування, передбачений вимогами п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ №150 від 15.02.2012 року. Також відповідач пояснив, що він тимчасово мешкав на території Львівської області у місті Трускавець. За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту перебування іноземця на території України понад встановленого терміну, 2 березня 2018 року відповідача працівниками Дрогобицького МВ ГУ ДМС України у Львівській області притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП. 7 березня 2018 року уповноваженою особою Дрогобицького МВ ГУ ДМС у Львівській області винесено рішення про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, винесено та зобов'язано його до 25 березня 2018 року добровільно покинути територію України. Станом на 27 березня 2018 року вказане рішення про примусове повернення за межі України громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконано, а відтак вказаний іноземець підлягає примусовому видворенню з території України. Відсутність у громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, документа, що посвідчує та дає право на виїзд з України є підставою для затримання іноземця та його поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України. На даний час в іноземця відсутні грошові кошти для внесення застави. Підприємство, установа чи організація, що взяли б іноземця на поруки відсутні.

Просить суд примусово видворити за межі України громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, затримавши його з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в 2009 році приїхав на територію України на період навчання та навчався в Харківському дорожньому університеті до 2013 року, після чого отримав диплом про отримання освіти. Після цього у 2014-2016 роках він звертався в різні міграційні служби щодо отримання дозволу на перебування в України, але так його і не отримав. В жовтні 2017 року закінчився термін дії його паспорту, у звязку з чим він його відправив на продовження в посольство республіки ОСОБА_3, яке знаходиться в м. Москва. По даний час він проживав в м. Трускавець, де здійснював реалізацію окулярів. Рішення Дрогобицького МВ ГУДМС України від 7 березня 2018 року про його примусове повернення за межі України в судовому порядку він не оскаржував. Статусу біженця він не отримував. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що підстав для задоволенню позову не має та просить в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 27 березня 2018 року під час проведення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками Тячівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області був виявлений громадянин республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

Згідно постанови начальника Дрогобицького МВ ГУ ДМС України у Львівській області від 2 березня 2018 року відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП до штрафу в сумі 1020 гривень, у звязку з порушенням ним міграційного законодавства щодо продовження строку перебування в Україні.

Відповідно до рішення спеціаліста Дрогобицького МВ ГУ ДМС України у Львівській області від 7 березня 2018 року вирішено примусово повернути за межі України громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, та зобов'язано його до 25 березня 2018 року добровільно покинути територію України.

Згідно ч.15 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-17 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 вказаного Закону встановлює, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобовязані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 цього ж Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Частинами 1 та 5 статті 26 вказаного Закону визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 8 статті 26 даного Закону встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Статтею 31 цього ж Закону встановлено вичерпний перелік підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства. Такими підставами є: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 ОСОБА_5 із заявою про його добровільне повернення за межі України до міграційної служби не звертався, в нього відсутній паспорт громадянина республіки ОСОБА_3, строк його перебування в Україні закінчився, відповідачем не доведено підстав за яких забороняється його примусове повернення чи примусове видворення за межі України, передбачені ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та статусу біженця відповідач не отримував.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 1 статті 26 вказаного Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення.

За таких підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виїзду з території України в добровільному порядку, про що свідчить порушення ним законодавства України, відсутність документа на право перебування в Україні та коштів, на підставі яких він може самостійно покинути територію України, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на території України.

Відповідно до п. 26 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року за №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн.

Згідно з ч.1 статті 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині примусового видворення іноземця.

Керуючись ст.ст.6, 8-11, 72-79, 288, 289, 295, 371 КАС України, ст.ст.9, 25, 26, 30, 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст.6, 8, 9-11, 72-79, 288, 289, 295, п.15.5 Перехідних положень КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Примусово видворити за межі України громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Затримати з метою забезпечення видворення за межі України громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України, терміном до шести місяців.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині примусового видворення іноземця.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду в 10-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 30 березня 2018 року.

Головуючий : В.І.Бобрушко