Справа № 826/10110/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року 09:24 № 826/10110/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К. при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Павличенко С.С., від відповідача - Руденко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіперіон Фінанс"
до треті особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України Дочірнє підприємство "Спектр-Б"; Товариство з обмеженою відповідальністю "Прометей Сяйво"
про визнання протиправним та скасування рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіперіон Фінанс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи: Дочірнє підприємство «Спектр-Б», товариство з обмеженою відповідальністю «Прометей Сяйво» про визнання протиправним та скасування постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві №135/16/10126-14/0206/02/05 від 02.06.2016р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що категорію складності об'єкта було визначено позивачем неправомірно, оскільки під час розроблення проекту об'єкт відносився до ІІІ категорії.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на правомірність прийнятого рішення.

Третіми особами пояснень щодо позовних вимог не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

На підставі звернення гр. ОСОБА_3, від 20.05.2016 № Ю/26-Г-2005/9, у присутності Сокур Олени Миколаївни (представник TOB «Гіперіон Фінанс» за довіреністю), посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві проведено позапланову перевірку дотримання TOB «Гіперіон Фінанс» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва: «Капітальний ремонт нежилих приміщень з №1 по №7 (група приміщень №113) по вул. Басейній, 9 (в літ. А) у Печерському районі м. Києва».

За результатами зазначеної перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 26.05.2016р. (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт від 04.08.2014 №КВ84 із капітального ремонту нежилих приміщень з №1 по №7 (група приміщень №113) по вул. Басейній, 9 (в літ. А) у Печерському районі м. Києва.

Також в акті перевірки зазначено, що будівельні роботи мали виконуватися на підставі дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки будинок віднесено до пам'яток архітектури та містобудування.

На підставі зазначених висновків позивачу видано обов'язковий для виконання припис від 26.05.2016 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 26.05.2016 із фіксуванням суті правопорушення.

2 червня 2016 року, за результатом розгляду акту перевірки, за порушення вимог статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до позивача, на підставі абз.2 п.5 ч.2ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», застосовано штраф в сумі 535600грн.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, замовником будівництва - ДП «Спектр-Б» подано до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві декларацію про початок виконання будівельних робіт від 04.08.2014 № КВ 84, в якій повідомлено про початок робіт з капітального ремонту нежилих приміщень з №1 по №7 (група приміщень №113) по вул. Басейній, 9 (в літ. А) у Печерському районі м. Києва, в якій категорію складності об'єкта визначено як третю.

Позивач, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.03.2015р. є власником нежилих приміщень підвалу та 1-го поверху з №1 по №7 (група приміщень №113) по вул. Басейній, 9 (в літ. А,Б).

При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей про прийняття в експлуатацію вказаного об'єкта нерухомого майна, позивачем про закінчення будівельних робіт, розпочатих відповідно до вищезазначеної декларації, також не повідомлялося.

Відповідач стверджує, що Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради повідомив відповідача, що:

- флігель па пул. Басейній, 9 літ. А розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.02,2002 № 305 внесено до переліку пам'яток архітектури місцевою значення, охоронний №:379/1 (за розпорядженням має адресу вул. Басейна, 9-6);

- садиба міська на вул. Басейній, 9 наказом Управління охорони культурної спадщини від 26.06.2015 № 10/31-15 внесена до переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини;

- будинок прибутковий на вул. Басейній, 9 розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.02.2002 № 305 внесено до переліку пам'яток архітектури місцевого значення, охоронний № 379;

- флігель житловий на вул. Басейній, 9-г розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.02.2002 № 305 внесено до переліку пам'яток архітектури місцевого значення, охоронний № 379/2.

Суд щодо цього зазначає, що джерело повідомлення як позивача, так і відповідача не має жодного правового значення при розгляді даної справи, оскільки внесення об'єкту до переліку пам'яток архітектури місцевою значення відбувалося на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації чи наказу Управління охорони культурної спадщини.

Дані акти за своєю правовою природою відносяться до нормативно - правових актів, тобто актів, якими встановлюються права, і, в даному випадку, обов'язки, невизначеного кола осіб, в тому числі і позивача.

Встановлення ж таких обов'язків передбачає, в тому числі, й обов'язок з віднесення об'єкту до певної категорії складності без врахування позиції замовника будівництва, проектанта, експертних установ, тощо.

Відповідно до п. 5 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорії складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 557, до IV категорії складності відносяться об'єкти будівництва, які можуть призвести до втрати об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 п. 5 та абз. 3 ч. 4 п. 6 вищезазначеного Порядку, будівельні роботи на зазначеному вище об'єкті будівництва повинні виконуватись на підставі дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2014 року № 21-433а13 зазначено, що аналіз приписів у системному зв'язку з іншими нормами цього Закону та Порядку № 557, дає підстави для висновку, що встановлено загальне правило визначення категорії складності об'єкта будівництва. У випадках же, коли проектна документація на об'єкт будівництва відсутня чи об'єкт їй не відповідає, віднесення такого об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності належить до компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю, а саме Держархбудінспекції України та її територіальних органів.

Таким чином, здійснення будівельних робіт на об'єкті, який віднесено до кола пам'яток архітектури місцевого значення, має відбуватися виключно після отримання дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки позивач мав бути обізнаний з встановленими обмеженнями щодо використання його власності.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (166), Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

(167). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

(168.) Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Окружний адміністративний суд міста Києва доходить висновків, що обмеження особи в можливості розпорядження її майном, зокрема, у виконанні робіт з його реконструкції, узгоджується з загальним інтересом суспільства, який полягає у збереженні пам'яток архітектури.

З огляду на викладене, та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текс рішення складено 29.03.2018.

Суддя С.К. Каракашьян