Справа № 428/13418/17
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року справа №428/13418/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів Гайдара А.В., Міронової Г.М.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 січня 2018 року у справі № 428/13418/17 (головуючий І інстанції Юзефович І.О., м.Сєвєродонецьк) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області (далі УПСЗН Сєвєродонецької міської ради), в якому просила:

визнати неправомірними дії щодо припинення нарахування та виплати державної допомоги на неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з вересня 2016 року;

зобов'язати поновити нарахування та виплату державної допомоги на неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з вересня 2016 року зі сплатою заборгованості на рахунок, відкритий в ПАТ «Ощадбанк»;

допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати державної допомоги у межах стягнення за один місяць;

зобов'язати подати до суду звіт про виконання постанови у місячний строк після набрання законної сили судовим рішенням (а.с. 1-2).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 січня 2018 року відмовлено у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_1 (а.с. 17-18).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Доводи апеляційної скарги, зокрема, обґрунтовані тим, що судом не встановлено жодних обставин у справі, крім того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 26-28).

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги і дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову посилався на ненадання позивачем доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 державної допомоги по народженню дитини та припинення виплати цієї допомоги відповідачем.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки від 17.03.2016 №919053030 ОСОБА_1 та її дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік як осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Алчевська до м.Сєвєродонецька Луганської області (а. с. 6).

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м.Алчевську Луганської області народила сина ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.02.2016, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області (а.с.4).

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів скасування довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи.

17.03.2016 ОСОБА_1 звернулася до УПСЗН Сєвєродонецької міської ради з заявою про призначення їй допомоги при народження дитини (а.с.43-45).

Рішенням УПСЗН Сєвєродонецької міської ради від 13.04.2016 позивачеві призначено допомогу при народженні дитини з 01.04.2015 до 30.09.2016 (а.с. 47).

Допомогу призначено до 30.09.2016 у зв'язку з обмеженим строком дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи (а.с. 48).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати позивачеві допомоги при народженні дитини на підставі обмеженого строку дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно за ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі Закон).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно за ч.1 ст.1 Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (ст.4, ч.1 ст.5, ч.1 ст.10 Закону), з урахуванням умов, визначених у ст.11 Закону.

Отже, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами ст.11 Закону для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Зазначені норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04.02.2009 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання на території України, народила 14.04.2015 року сина ОСОБА_2, протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернулася до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа з заявою, затвердженою наказом Мінсоцполітики України 21.04.2015 року № 441, про призначення допомоги при народженні дитини та копією свідоцтва про народження дитини, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області.

Позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Відповідач не спрямовував позивачеві повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів на призначення допомоги.

Відповідач припинення виплати допомоги при народженні дитини обґрунтував обмеженим строком дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - Постанова №509).

Відповідно до п.6 Постанови №509 строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі.

В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 352 (далі - Постанова №352) «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509» внесено зміни у Постанову №509, зокрема, пункт шостий викладено в новій редакції:

У день подання заяви про взяття на облік, крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, безоплатно видається довідка за формою згідно з додатком, яка роздруковується на аркуші формату А4, підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою такого органу.

У випадках, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, уповноважений орган зобов'язаний розглянути заяву протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу довідки або відмову в її видачі.

Довідку отримує кожна дитина, в тому числі та, що прибула без супроводження батьків, законного представника, а також дитина, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи.

Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Довідка, видана до 20 червня 2016 р., у якій адресою фактичного місця проживання вказано адресу місцезнаходження органу державної влади, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права, її підрозділу, будь-якого іншого приміщення, за якою внутрішньо переміщена особа фактично не проживає, підлягає перереєстрації до 20 липня 2016 року. Для цього внутрішньо переміщена особа особисто або через законного представника (у випадках, передбачених абзацами першим - шостим пункту 2 цього Порядку) звертається за видачею довідки до уповноваженого органу, а раніше видана їй довідка вилучається, про що вносяться відповідні записи до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Довідка, зазначена в абзаці шостому цього пункту, не перереєстрована у встановлений строк, не є дійсною, про що вноситься відповідний запис до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин, що унеможливлюють перереєстрацію довідки у встановлений строк, така особа подає до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання відповідну письмову заяву та підтвердні документи. У такому разі строк перереєстрації довідки, зазначеної в абзаці шостому цього пункту, може бути збільшено до 60 днів за рішенням уповноваженого органу.

Уповноважені органи ведуть журнал обліку виданих довідок.

Матеріалами справи встановлено, що довідка видана до 20.06.2016 (а саме, 17.03.2016), вона не скасована і строк її дії станом на 20.06.2016 не закінчився - до 16.09.2016.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає неприйнятними доводи відповідача на закінчення терміну дії довідки, оскільки така довідка діє безстроково в розумінні пункту 6 Постанови №352.

Крім того, право на соціальний захист рівною мірою гарантовано і забезпечене всім громадянам України.

Соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до ст.46 Конституції України.

Згідно за ч.2 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, право позивача на отримання спірної допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Крім того, позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке відповідно до чинного законодавства є законною підставою для припинення виплати допомоги при народженні дитини. Діючи в порушення закону, відповідач свавільно втрутився у право позивача на отримання державної допомоги, що призвело до порушення, а тому порушене право підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення нарахування та виплати позивачеві допомоги при народженні дитини.

Решта позовних вимог про зобов'язання відповідача поновити нарахування та виплату допомоги при народженні дитини позивачеві зі сплатою заборгованості з вересня 2016 року підлягають частковому задоволенню, оскільки матеріалами справи встановлено призначення позивачеві допомоги до 30.09.2016, тому порушене право позивача на отримання допомоги при народженні дитини підлягає відновленню з жовтня 2016 року.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що внаслідок неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, суд першої інстанції неправильно вирішив справу за суттю вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Постанова складена в повному обсязі 3 квітня 2018 року.

Керуючись ч.5 ст.250, п.3 ч.1 ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.1, п.4 ч.1 ст.317, ст. 321, ст.322, ч.1 ст.325, ч.1, ч.5 ст.328, ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 січня 2018 року у справі № 428/13418/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з жовтня 2016 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області поновити нарахування та виплати ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з жовтня 2016 року.

Допустити негайне виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду в межах суми стягнення за один місяць.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області надати суду звіт про виконання постанови в місячний строк з дня набрання постановою законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді А.В. Гайдар

Г.М. Міронова