Справа № 826/15129/17
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року м. Київ № 826/15129/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

22.11.2017 ОСОБА_1 (ОСОБА_1) звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 05.10.2017 №84587-13/р, яким визначено йому податкове зобов`язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб 18011001» за 2016 рік в сумі 25000 грн.

Зазначив, що рішення відповідачем прийнято з порушенням норм податкового законодавства, оскільки транспортний податок не нараховується у випадку, коли ринкова вартість транспортного засобу є меншою, ніж визначена в 2016 році згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статі 267 Податкового кодексу України (ПК України) (в редакції, станом на час виникнення даних відносин). Більше того, в порушення підпункту 267.6.2 пункту 267.2 статті 267 ПК України податкове повідомлення-рішення прийнято та надіслано лише у жовтні 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2017 відкрито провадження у справі, проведено підготовчі дії, а ухвалою цього ж суду від 30.11.2017 закінчено підготовче провадження та призначено її до судового розгляду.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22.12.2017 відповідачем подано письмові заперечення на позов, а 19.01.2018 у зв'язку із поданим представником відповідача клопотанням про розгляд справи у їх відсутність та неявкою позивача, судом ухвалено розглянути справу в порядку письмового провадження.

Отже, розглянувши документи і матеріали, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля марки Nissan Murano 2012 року випуску з об'ємом двигуна 3498 куб.см., дата реєстрації - 30.04.2013.

Рішенням Київської міської ради №103/103 від 11.02.2016 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» внесення змін до додатка 2 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923)» викладено пункт 2.1 розділу 2 у такій редакції: « 2.1. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року».

ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 05.10.2017 №84587-13/р, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з «Транспортного податку з фізичних осіб 18011001» за 2016 рік у розмірі 25000 грн.

Не погоджуючись з правомірністю винесення вказаного податкового повідомлення-рішення позивач звернувся до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII (Закон щодо реформи), яким згідно зі статтею 267 ПК України введено новий транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положення підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України (у редакції до внесення змін у грудні 2015 року) визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовуються до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1. пункту 267.1 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII, який набрав чинності 01.01.2016, внесено зміни до ПК України, у зв'язку з чим підпункт 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України викладено в новій редакції, а саме: об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Ставка податку у розмірі 25000 грн. залишилась така ж.

В силу положень статті 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до статті 23 ПК України, базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. Це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання.

Отже, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» фактично внесено зміни до об'єкту оподаткування транспортним податком з 01.01.2016.

При цьому, слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» визначено особливий порядок прийняття рішень органів місцевого самоврядування щодо встановлення ставок транспортного податку у 2016 році.

Так, у пункті 4 розділу II Прикінцеві положення цього Закону зазначено наступне: «Установити, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». А підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Тобто, з огляду на вказану норму Перехідних положень, вбачається, що законодавець передбачав необхідність сплати транспортного податку у 2016 році, у зв'язку з чим спростив процедуру прийняття рішень органами місцевого самоврядування, шляхом прямої вказівки щодо незастосування наведеного порядку.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У спірному випадку, неможливо стверджувати про те, що законодавцем прийнято закон, який має зворотну дію у часі. Прийнятим Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» змінено з 2016 року об'єкт оподаткування транспортного податку. При цьому, вказаним законом не передбачено того, що сплата такого податку поширюється на період часу, який передував 2016 року. Запровадження тих чи інших податків (зборів), їх зміна чи скасування, є виключною компетенцією держави, яка на свій розсуд, враховуючи необхідність досягнення тих чи інших соціально значимих цілей, встановлює їх розмір, об'єкти оподаткування та суб'єктів сплати податків.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» не визнаний неконституційним, прийнятий пізніше у часі за норми статті 4 ПК України, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, у даному випадку Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Відповідно до частини першої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведені положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію ті закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14.10.2010 прийнятому в справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (пункт 50).

Відтак, внесення змін до елементу транспортного податку на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

На підставі викладено, суд доходить висновку, що оскільки вказаним Законом не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01.01.2016 платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Така ж позиція висловлена і Верховним Судом в ряді судових рішень, зокрема у постанові від 20.02.2018 у справі №803/252/17, у постанові від 24.01.2018 у справі №816/163/17.

А от що стосується розрахунку суми податку, то суд погоджується з доводами позивача про наявність підстав для визнання протиправним й скасування оскаржуваного рішення.

Так, 05.10.2017 ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №84587-13/р, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб 18011000» за 2016 рік на суму 25000 грн.

Обґрунтовуючи правомірність здійсненого розрахунку, відповідач посилається на те, що відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 №928-VIII мінімальна заробітна плата з 01.01.2016 становила 1378 грн. Отже, об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році є легкові автомобілі не пізніше 2011 року випуску, середньоринкова вартість яких станом на 01.01.2016 становить не менш 1033500,00 грн. (1378 х 750).

В силу вимог абзацу другого підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України середньоринкова вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 затверджено Методику визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, якою встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 названої Методики передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (Офіційний вісник України, 2013 року, №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно пункту 3 Порядку визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, середньо ринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср= Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Судом запропоновано представнику відповідача надати дані показників та коефіцієнтів, використаних у формулі розрахунку, однак у відповідь отримано лише повідомлення про загальну інформацію із Міністерства економічного розвитку і торгівлі України станом на 01.01.2016.

Тобто, суд вважає, що відповідачем не доведено, що належний позивачу на праві власності автомобіль є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, в силу вимог підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, тобто що його середньоринкова вартість, розрахована за Методикою та Порядком, дорівнює і перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Зазначені вище критерії для визначення середньо ринкової вартості є обов'язковими, відсутність будь-якої інформації по вказаним критеріям унеможливлює визначення середньоринкової вартості автомобіля, а як встановлено судом, інформація щодо пробігу авто, належного ОСОБА_1, ГУ ДФС у м. Києві не встановлювалася.

Тобто, додаток 2 до Методики визначає таку величину як нормативний середньорічний пробіг транспортного засобу на рівні 27 тис. км за 1 рік, однак суд звертає увагу на неможливість застосування вказаного показника під час визначення середньоринкової вартості спірного легкового автомобіля, оскільки Методика не передбачає коригування ринкової вартості ціни автомобіля, виходячи із нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

Відповідно до пункту 12 Методики коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Тобто, нормативний середньорічний пробіг застосовується лише для порівняння величини фактичного середньорічного пробігу автомобілів для відповідного коригування ринкової ціни.

Отже, на підставі вище викладеного легковий автомобіль марки Nissan Murano 2012 року випуску з об'ємом двигуна 3498 куб.см. (перша реєстрація транспортного засобу 30.04.2013), що належить ОСОБА_1 не є об'єктом оподаткування транспортним податком.

Більше того, слід погодитися і з доводами позивача щодо порушення ГУ ДФС у м. Києві підпункту 267.6.2 пункту 267 статті 267 ПК України, яким передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Базовим податковим (звітним) періодом для транспортного податку, як зазначалося вище, є календарний рік, який починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року.

Тим часом оскаржуване податкове повідомлення-рішення №№84587-13/р, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб 18011001» за податковий період 2016 року, складене відповідачем та направлене позивачу після закріпленої у підпункті 267.6.2 пункту 267 статті 267 ПК України дати.

Отже, суб'єктом владних повноважень вчинено дію поза межами наданого йому права, тобто прийнято рішення не на підставі та не у межах повноважень, наданих ПК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, докази, надані сторонами, суд доходить до переконання про наявність підстав для захисту прав позивача в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві форми «Ф» від 05.10.2017 №84587-13/р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 640 (шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39439980).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак