Справа № 488/643/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 488/643/17

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Лазарева Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про скасування незаконних рішень та відновлення пенсійних виплат, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва Миколаївської області, правонаступником якого є відповідач - Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, в якому просив:

- скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 26.06.2013р. № 20 про припинення пенсійних виплат з 01.07.2013 року;

- скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 31.01.2014 року №5/2 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача відновити всі належні пенсійні виплати, починаючи з 01.07.2013 року;

- відшкодувати моральні збитки в сумі 900 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що рішенням № 20 від 26.06.2013 року управління пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва з 01.07.2013 року припинена виплата йому пенсії як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії, а рішенням від 31.01.2014 року за № 5/2 цього ж управління йому відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При прийнятті вказаних рішень управління виходило з того, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС не 2 а 3 групи, та що вказані обставини встановлені рішенням від 31.12.2013 року. Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2016 року рішення від 31.12.2013 року зазначеної комісії визнано незаконним та скасовано, зобов`язано комісію поновити його (позивача) у статусі учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2.

Відповідач, Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, заперечувало проти задоволення позову, посилаючись на те, що будь-яких достовірних доказів про те що позивач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії він не надав. Виплата раніше призначено пенсії була правомірно припинена на підставі п.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що пенсія була призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, а постановою Окружного адміністративного суду м. Києва в задоволенні позову про відновлення пенсійних виплат ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 26.06.2013 року № 20 про припинення пенсійних виплат. Скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 31.01.2014 року № 5/2 про відмову в призначені пенсії за віком. Зобов`язано Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області відновити всі належні ОСОБА_1 пенсійні виплати, починаючи з 01.07.2013 року. Відмовлено в задоволенні позивних вимог про стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення при розгляді справи.

Згідно до вимог ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва за № 20 від 26.06.2013 року з 01.07.2013 року була припинена виплата позивачу пенсії , яка була йому призначена як учаснику ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС 2 категорії, а рішенням від 31.01.2014 року управлінням було відмовлено позивачу в призначенні зазначеної пенсії на підставі рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оформлене протоколом №12 від 31.12.2013 року про підтвердження статусу позивача як ліквідатора 3 категорії. Таким чином, підставою припинення пенсійних виплат і відмови в подальшому призначити таку пенсію на думку відповідача стала відсутність у позивача достовірних відомостей про його статус ліквідатора аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2016 року, яка набрало законної сили, рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оформлене протоколом № 12 від 31.12.2013 року про підтвердження статусу ОСОБА_1 як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 3, та про визнання посвідчення учасника наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 виданим безпідставно - скасовано та зобов`язано прийняти рішення про поновлення позивача у статусі учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2. Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили по спору між тими ж сторонами встановлено, що позивач є ліквідатором 2 категорії, вказані обставини є встановленими та на підставі ст. 78 КАСУ не підлягають доказуванню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з помилками в підрахуванні, які були допущені відповідачем та комісією, позивачу неправомірно були припинені пенсійні виплати, а потім і неправомірно було відмовлено у призначені пенсії. У зв`язку з відсутністю будь-якої вини з боку позивача його права підлягають відновленню з моменту припинення пенсійних виплат.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28 лютого 1991 року.

Відповідно до вимог ст.9, 10, п.2 ч.1 ст.14, ч.ч.1,4 ст.15 Закону №796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, для призначення пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до заяви додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається, в матеріалах справи наявні наступні копії документів, наданих позивачем, якими підтверджується період перебування та виконання службових обов`язків позивача в зоні Чорнобильської АЕС, а саме:

- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 , виданого Миколаївською облдержадміністрацією 05 липня 1996 року (а.с.4);

- витяг з наказу управління внутрішніх справ виконкому Київської обласної Ради народних депутатів від 16.01.1987 року, № 14л/с;

- витяг з наказу управління внутрішніх справ виконкому Київської обласної Ради народних депутатів від 29.06.1987 року, № 168л/с;

- довідки управління охорони при управлінні внутрішніх справ Київської області від 30.10.1992 №99 про підвищену оплату праці за роботу у зоні відчуження в м. Чорнобиль за період з 05.01.1987 року по 05.07.1987 року.

Вказані докази в сукупності підтверджують факт перебування позивача в службовому відрядженні та участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 05.01.1987 року по 05.07.1987 року, а відтак він має право на призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку на 8 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім цього, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2016 року були скасовані рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оформлене протоколом №12 від 31.12.2013 року про підтвердження статусу ОСОБА_1 як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 3, та про визнання посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 виданим безпідставно. Зобов`язано Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС поновити ОСОБА_1 у статусі учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 та підтвердити вказаний статус. Вищезазначена постанова набрала законної сили у встановленому законом порядку та в силу ст. 78 КАС України факт того, що позивач є ліквідатором 2 категорії є встановленим та не підлягає доказуванню.

З огляду на вищевикладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених вимог в частині скасування рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 31.01.2014 року № 5/2 про відмову в призначені пенсії за віком.

Щодо позовних вимог скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 26.06.2013 року № 20 про припинення пенсійних виплат з 01.07.2013 року та зобов`язання відповідача відновити всі належні пенсійні виплати, починаючи з 01.07.2013 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства соціальної політики України, Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, Управління Державної служби охорони ГУ МВС України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, в якому з урахуванням змінених позовних вимог, згідно заяви від 26.11.2015 року, серед заявлених вимог була також заявлена вимога щодо скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 як таке, що було прийняте раніше незаконного позбавлення категорії 2 учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та зобов`язання Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) та Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва відновити ОСОБА_1 пенсійні виплати з дати незаконного їх припинення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2016 року в задоволенні вищезазначених вимог було відмовлено. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Тобто, з урахуванням вищенаведеного, немає підстав для задоволення в цій частині позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги вже були предметом розгляду в іншій справі, по якому прийнято рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у відповідності до вимог п.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Також у вказаному рішенні зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Тобто, Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат, в тому числі і пенсійних на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст.317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2017 року скасувати та прийняти у справі №488/643/17 нову постанову, якою частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

Скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 31.01.2014 року №5/2 про відмову в призначенні пенсії за віком.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н.В.