Справа № 820/383/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №820/383/17

адміністративне провадження №К/9901/20762/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представники позивача - адвокат Беркута Н.М.

представник відповідача - Потапенко І.О.

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду 14 липня 2017 року (суддя - Мар`єнко Л.М.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду 10 жовтня 2017 року (судді: Старостін В.В., Бегунц А.О., Рєзнікова С.С.) у справі №820/383/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківрегіонгаз" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» (далі - позивач, ТОВ«Харківрегіонгаз») звернулась до суду з позовом до Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 грудня 2016 року № та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність заниження податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "Профешнл сервіс", зважаючи чи на те, що позивач скористався процедурою податкового компромісу та сплатив визначену контролюючим органом суму податку на прибуток, у строки та порядку, визначених чинним законодавством; стосовно списання кредиторської заборгованості позивач зазначає, що за всіма договорами поставки, укладеними позивачем з контрагентом, строк звернення до суду сплинув у липні 2016 року, а період перевірки, що охоплювався з 1 січня 2015 року по 30 червня 2016 року; щодо правильності обчислення акцизного податку з роздрібної реалізації товарів для комерційного використання позивач вважає, що операції з реалізації у роздріб підакцизного товару іншим суб'єктам господарювання, з розрахунком за товар у безготівковій формі, за виключенням розрахунку платіжними карткам, не є об'єктом оподаткування, оскільки, поставка здійснювалась для виробничого споживання у господарській діяльності підприємств - покупців; щодо виявлених порушень стосовно цільового використання підакцизних товарів (скрапленого газу) по операціям з підакцизними товарами, які звільняються від оподаткування, позивач зазначив, що ТОВ "ХАРКІВРЕГІОНГАЗ" впроваджено систему реалізації скрапленого газу для потреб населення із залученням представників селищних рад з метою унеможливлення його нецільового використання.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду 14 липня 2017 року, задоволено адміністративний позов частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2016 року №. У іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 11 994,34 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду 10 жовтня 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано у частині відмови у задоволенні позову та прийнято у цій частині нову постанову, якою задоволено позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № від 30 грудня 2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по акцизному податку з роздрібної торгівлі підакцизними товарами на суму 1 292 045,84 грн та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 323 011,46 грн. В іншій частині постанову суду першої інстанції - залишено без змін. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 24 225,76 грн.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з наявності у позивача обов'язку щодо сплати акцизного податку, зважаючи на те, що об'єктом оподаткування акцизним податком є будь-які операції з роздрібної реалізації нафтопродуктів кінцевим споживачам, незалежно від форми розрахунку; порушення позивачем умов щодо цільового використання підакцизних товарів; протиправності збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, зважаючи на наявність досягнення податкового компромісу, контролюючим органом неправомірно проведено перевірку щодо податку на прибуток та повторно нараховано вказаний податок.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги у частині скасування податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, виходив з того, що будь-яке підприємство (юридична особа, крім неприбуткових організацій), купує скраплений газ для комерційного використання у власній господарській діяльності, а тому позивач не зобов'язаний в даному випадку сплачувати акцизний податок при реалізації скрапленого газу через мережу АЗС іншим юридичним особам для їх комерційного використання.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду 14 липня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду 10 жовтня 2017 року, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Харківрегіонгаз».

У доводах касаційної скарги відповідач посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, без повного, належного та всебічного дослідження матеріалів справи, зважаючи на наявність у позивача на момент перевірки кредиторської заборгованості, перед ТОВ Профешнл сервіс»; заниження податку на прибуток за спірний період, а також наявність у позивача обов'язку сплати акцизного податку.

Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

Касаційний розгляд справи проведено у судовому засіданні, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено планову виїзну перевірку ТОВ "ХАРКІВРЕГІОНГАЗ" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 1 січня 2015 року по 30 червня 2016 року, про що складено акт від 15 грудня 2016 року №798/20-40-14-01-08/36224035, яким встановлено порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого, позивачем занижено податок на прибуток у загальній сумі 533 082,00 грн; підпункту 14.1.212 пункту 14 статті 14, підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212, підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України та порушення порядку заповнення графи 3 «Вартість (з ПДВ) акцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торговельній мережі, в т.ч. від реалізації товарів для комерційного використання» додатку 6 до декларації акцизного податку «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів», визначеного Порядком заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 23 січня 2015 року за №14, внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів за 2015 рік у розмірі 1 287 378,15 грн.; пункту 24 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 року №1790 «Про затвердження роздрібної торгівлі та надання послуг з постачання скрапленого вуглеводневого газу для побутових потреб населення та інших споживачів», що призвело до порушень виконання умов цільового використання підакцизних товарів, які звільняються від оподаткування, передбачених підпункту 212.1.8 пункту 212.1 статті 212 підпункту 213.1.1 пункту 213.1 статті 213, пункту 214.4 статті 214, пункту 216.1. статті 216 Податкового кодексу України та занижено податкові зобов'язання з акцизного податку з вироблених в Україні підакцизних товарів у сумі 4 667,69 грн, в т.ч.: у 2015 році у сумі 3 932,84 грн, у 2016 році у сумі 734,85 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 30 грудня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 1 615 057,30 грн, у т.ч. за основним платежем - 1 292 045,84 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 323 011,46 грн та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 799 623,00 грн, в т.ч. за основним платежем - 533 082,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 266 541,00 грн.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 799 623,00 грн, слугували доводи контролюючого органу викладені в акті перевірки щодо порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, у зв'язку з тим, що суб'єктом господарювання при складанні декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2016 року не було враховано інші операційні доходи, а саме списання кредиторської заборгованості - 2 961 564,00 грн по взаємовідносинам з ТОВ «Профешнл сервіс», який не проводив робіт по стягненню вищезазначеної заборгованості,

Разом з тим, рішенням Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області №3052/10/20-38-22-05-06 від 23 червня 2015 року погоджено застосування податкового компромісу згідно заяви позивача від 15 квітня 2015 року. Визначено контролюючим органом суму ПДВ у розмірі 893 447,60 грн та податку на прибуток у розмірі 877 438,35 грн, які були сплачені позивачем, що не заперечується сторонами у справі та підтверджується випискою банку по особовому рахунку.

У подальшому, позивач в рамках процедури податкового компромісу у квітні 2015 року в податковому обліку скоригував збитки попередніх років.

У відповідності до пункту 9 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у разі досягнення податкового компромісу перевірки щодо податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за уточненими операціями у наступних періодах за зазначеними податками контролюючими органами не проводяться.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій відносно того, що відповідачем, виходячи зі змісту положень пункту 9 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, неправомірно проведено перевірку щодо податку на прибуток та повторно нараховано вказаний податок.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин між позивачем та ТОВ «Профешнл сервіс» була наявна кредиторська заборгованість, проте, виходячи з умов вказаних договорів поставки, вбачається, що позовна давність за договорами поставки на момент перевірки ще не сплинула, а отже визначення відповідачем порушення у вигляді простроченої кредиторської заборгованості є необґрунтованим та таким, що виходить за межі періоду перевірки.

Викладене свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення №1 від 30 грудня 2016 року, яке правомірно було скасовано судами попередніх інстанцій.

Правовою підставою збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з акцизного податку слугували висновки контролюючого органу про порушення позивачем підпункту 14.1.212 пункту 14 статті 14, підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212, підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2015 році ТОВ «Харківрегіонгаз» було укладено з суб'єктами господарської діяльності договори купівлі - продажу паливно-мастильних матеріалів з рядом контрагентів з використанням смарт - карт на АГЗП, згідно яких підприємством відпускався скраплений газ по 90 СГД.

Згідно додатків до договорів купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт - карт на АГЗП, який є невід'ємною частиною, контрагентом - покупцем надається перелік автотранспорту, який буде заправлятись скрапленим газом на власних АГЗП ТОВ «Харківрегіонгаз» або на АГЗП-партнерах, в свою чергу останній надає перелік АГЗП, на яких необхідно здійснювати заправку.

При цьому, на час розгляду справи ТОВ «Харківрегіонгаз», не було надано переліку автотранспорту, який заправлявся покупцями за договорами з контрагентами, а також будь - яких інших доказів, що засвідчили б використання за вказаними господарськими операціями скрапленого газу, отже контрагенти - покупці є кінцевими споживачам

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ТОВ «Харківрегіонгаз» відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового Кодексу України є платником акцизного податку, як суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Так, відповідно до пункту 215.1 статті 215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - це продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, а також паливо моторне альтернативне), безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування (абзац 1 та 2 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 Податкового кодексу України базою оподаткування акцизним податком є вартість (з ПДВ) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України.

Таким чином, об'єктом оподаткування акцизним податком є будь-які операції з роздрібної реалізації нафтопродуктів кінцевим споживачам, при цьому, в незалежності від форми розрахунків.

Згідно з підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування акцизним податком є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, є дата надходження оплати за проданий товар, що передбачено пунктом 216.9 статті 216 Податкового кодексу України.

Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Пунктом 1 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» від 20 грудня 1997 року № 1442 (далі - Правила) визначено, що ці Правила визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.

Відповідно до пункту 10 вказаних Правил розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.

В свою чергу, згідно з пунктом 10.3.1.1 Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» (далі - Інструкція), затвердженої спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року № 1315.

При цьому, відповідно до пункту 10.3.1.3 Інструкції відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

У цьому ж Змінному звіті АЗС має відображатися і відпуск нафтопродуктів за платіжними картками (пп. 10.3.4.2 Інструкції), за відомостями (графа 9) та за талонами (графа 10). Відпуск нафтопродуктів за готівку та за платіжними картками відображаються відповідно у графах 8 та 11 Змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Таким чином, до графи 3 додатку 6 декларації акцизного податку мають бути внесені дані граф 8, 9, 10, 11, 12 Змінного звіту АЗС за формою № 17-НП, а до графи 4 дані граф 9 (за відомостями), 10 (за талонами), 12 (за іншими документами).

Отже, при відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС здійснюється розрахункова операція, дата якої є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів) згідно з пунктом 216.9 статті 216 Податкового кодексу України.

Пунктом 2 Правил встановлено, що роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

Пунктами 34 та 35 цих Правил встановлено, що заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки.

З вищезазначених норм вбачається, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, оскільки відпуск пального відбувається через паливо-, масло- та газороздавальні колонки кінцевому споживачу.

В свою чергу, під поняття некомерційного використання, слід розуміти, використанням, яке виключає його подальшу реалізацію кінцевим споживачам незалежно від форми розрахунків.

Оскільки через мережу АЗС здійснюється реалізація нафтопродуктів у роздріб кінцевому споживачу з метою некомерційного використання, то контролюючий орган у межах спірних правовідносин не мав обов'язку встановлення факту використання контрагентами позивача придбаних нафтопродуктів з тією чи іншою метою.

Враховуючи підпункт 3.5 пункту 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000 року № 614, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 року за № 105/5296, рядок 9 розрахункового документа (назва податку, літерне позначення ставки податку, ставка податку у відсотках, сума податку) може повторюватися відповідно до кількості податкових груп, тобто не менше 6.

Отже, акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів повинен відображатись у розрахунковому документі (фіскальному чеку) як окрема податкова група.

Ставка (розмір) акцизного податку вже закладена в ціні товару пального та відображена на АЗС як ціна пального.

При цьому, диференціації цін пального на АЗС для комерційного чи некомерційного (особистого) використання немає.

Отже, через мережу АЗС здійснюється роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві (пункт 2 Правил № 1442 та ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять»), а тому такі операції оподатковуються акцизним податком відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України.

Таким чином, дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» через мережу АЗС, є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів).

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, а відповідно такі операції є об'єктом оподаткування акцизним податком, є обґрунтованими.

Враховуючи вищезазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку про те, що податкові зобов'язання зі сплати акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів під час здійснення розрахункових операцій, у зв'язку з чим прийняте контролюючим органом оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 30 грудня 2016 року у частині збільшення грошового зобов'язання у розмірі 1 287 378,15 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 321844,54 грн. є правомірним та відповідає вимогам податкового законодавства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у період з 1 січня 2015 року по 30 червня 2016 року між позивачем (покупець) та ПАТ «Укргазвидобування» (продавець), а також з ПАТ«Укрнафта» (Продавець), укладені договори купівлі - продажу скрапленого газу( в кількості 980,25 тис.кг.) для потреб населення на спеціалізованих аукціонах відповідно до «Порядку організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і газу скрапленого», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №570.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем реалізовано у перевіряємому періоді 933,632 тис. кг, в т.ч.: у 2015 році - 611,849 тис. кг. з 1 січня 2016року по 30 червня 2016 року - 321,783 тис. кг скрапленого газу.

Відповідно до положень підпункту 213.3.11 пункту 213.3 статті 213 Податкового кодексу України, операції з реалізації скрапленого газу на спеціалізованих аукціонах для потреб населення у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, звільняються від оподаткування.

Так, ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Укрнафта» реалізовували скраплений газ власного виробництва для потреб населення на адресу ТОВ «Харківрегіонгаз», яке, у свою чергу, не сплачувало акцизний податок з вироблених в Україні товарів до бюджету під час реалізації вказаного товару.

При цьому, відповідно до підпункту 212.1.8 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України, платником акцизного податку є особа, на яку при здійсненні операцій з підакцизними товарами (продукцією), які не підлягають оподаткуванню або звільняються від оподаткування, покладається виконання умов щодо цільового використання підакцизних товарів (продукції) в разі порушення таких умов.

Вимоги щодо реалізації скрапленого вуглеводневого газу для побутових потреб населення та інших споживачів затверджені Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі та надання послуг з постачання скрапленого вуглеводневого газу для побутових потреб населення та інших споживачів» № 1790 від 20 листопада 2003 року.

Згідно пункту 24 Правил роздрібної торгівлі та надання послуг з постачання скрапленого вуглеводневого газу для побутових потреб населення та інших споживачів, працівники пункту реалізації газу після виконання робіт із заміни балона та технічного обслуговування індивідуальної газобалонної установки роблять в абонентній книжці споживача відмітку про виконані роботи із зазначенням дати та номера встановленого балона, проводять інструктаж абонента, після чого здійснюють з покупцем розрахунок за доставлений газ та видають накладну і розрахунковий документ. Виконання зазначених робіт підтверджується підписом споживача у реєстрі заміни балонів.

Податковим органом встановлено відсутність деяких підписів споживачів у реєстрах заміни балонів зі скрапленим газом та проведення технічного обслуговування ГБУ, на підставі чого, контролюючий орган зробив висновок про те, що роботи з реалізації скрапленого газу, придбаного на спеціалізованих аукціонах, вважаються не виконаними.

Однак, зі спірних рішень вбачається, що представниками позивача, у ході розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, надано пояснення, що відсутні підписи споживачів у реєстрах заміни балонів зі скрапленим газом та проведення технічного обслуговування ГБУ пов'язано з небажанням споживачів по різним причинам ставити підпис, надавши до матеріалів справи пояснення з цього приводу уповноважених осіб позивача, що безпосередньо реалізовували балони газу.

Проте, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані пояснення не можуть бути належними доказами на підтвердження заміни балонів зі скрапленим газом та проведення технічного обслуговування ГБУ, оскільки відповідними Правилами передбачено підтвердження виконання зазначених робіт підписом споживача в реєстрі заміни балонів.

Як вбачається з матеріалів справи,отримання скрапленого газу та його реалізація населенню підтверджується довідками про закупівлю та реалізацію скрапленого газу, закупленого на спеціалізованих аукціонах, реалізація скрапленого газу в балонах для потреб населення здійснювалась через касові апарати, про що свідчать наявні у матеріалах справи книги обліку розрахункових операцій з відповідними Z-звітами, що спростовує висновки контролюючого органу щодо нецільового використання скрапленого газу, оскільки наявність недоліків у оформленні реєстрів заміни балонів зі скрапленим газом не є підставою для висновків про невиконання господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичне виконання такої операції.

Відтак, викладене свідчить про те, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку щодо порушення позивачем умов щодо цільового використання підакцизних товарів, у зв'язку з чим, податкове повідомлення рішення від № від 30 грудня 2016 року, у частині збільшення суму грошового зобов'язання по акцизному податку з роздрібної торгівлі підакцизними товарами у розмірі 4 667,69 грн та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 166,92 грн є протиправним та правомірно у вказаній частині скасовано судом першої інстанції.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційні скарзі, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що в ході касаційного розгляду справи судом встановлене невірне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до скасування законного рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність частково скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі у цій частині рішення суду першої інстанції як таке, що скасоване помилково.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного суду України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду 10 жовтня 2017 року скасувати у частині задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30 грудня 2016 року у частині збільшення грошового зобов'язання у розмірі 1 287 378,15 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 321 844,54 грн.

У решті постанову Харківського окружного адміністративного суду 14 липня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду 10 жовтня 2017 року у справі №820/383/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

..........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду