Справа № 805/1538/18-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 р. Справа№805/1538/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про зобов'язання виплатити заборгованість по допомозі при народженні дитини,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що їй припинено виплату допомоги при народженні дитини. З 10 жовтня 2017 року як внутрішньо переміщена особа вона перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради. 10 січня 2018 року звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини, в задоволенні якої відмовлено.

Вважаючи свої права порушеними просила:

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради виплатити їй заборгованість по допомозі при народженні дитини негайно після проголошення судового рішення.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що виплати усіх видів державної допомоги по м. Макіївка, з якого перемістилася позивач, не фінансувалися з серпня 2014 року. Оскільки з моменту припинення виплати такої допомоги пройшло більше дванадцяти місяців, тому підстави для поновлення виплати такої допомоги позивачу були відсутні. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Макіївка Донецької обл.), а фактичне місце проживання/перебування на території України (м.Краматорськ Донецької обл.), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10 жовтня 2017 року № НОМЕР_1.

Має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджуються відповідним свідоцтвом про народження.

Отримувала допомогу при народженні дитини у м. Макіївка Донецької обл., виплату якої у 2014 році припинено через те, що на території даного населеного пункту органи державної влади тимчасово припинили не здійснювати свої повноваження.

У жовтні 2017 року позивач переміщена на контрольовану територію.

10 січня 2018 року позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради із заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини на наступний період з вересня 2014 року.

Листом від 12 січня 2018 року № 01-14/317 в задоволенні заяви відмовлено з посилання на те, що виплати усіх видів державної допомоги по м. Макіївка не фінансувалися з серпня 2014 року. Оскільки з моменту припинення виплати такої допомоги пройшло більше дванадцяти місяців, тому підстави для поновлення виплати допомоги відсутні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 вказаного Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено розмір допомоги при народженні дитини, а також етапність виплати такої допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 вказаного Закону виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, п. 13 якого також передбачені підстави для припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Згідно з п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Відповідач відмовив позивачу у поновленні виплати допомоги при народженні дитини через те, що з моменту припинення виплати такої допомоги пройшло більше дванадцяти місяців.

Між тим, відмовляючи у поновленні виплати такої допомоги не враховано наступне.

14.04.2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

До першого з вказаних Переліків внесено, зокрема м. Макіївку Донецької обл., де проживала та отримувала допомогу при народженні дитини позивач, і з якого позивач переміщена на контрольовану територію та взята на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Отже, обмеження в часі щодо поновлення виплати допомоги при народженні дитини, виплата якої припинена не з вини її одержувачів, що переміщені на контрольовану територію та взяті на облік внутрішньо переміщених осіб, законодавством не передбачено.

Позивач переміщена на контрольовану територію з населеного пункту, де отримувала таку допомогу і на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також у встановленому порядку взята на облік внутрішньо переміщених осіб, після чого у короткий термін звернулася із заявою про поновлення виплати такої допомоги на наступний період з вересня 2014 року.

Враховуючи наведене відповідач неправомірно відмовив позивачу у поновленні виплати допомоги при народженні дитини за її заявою.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції, яка була чинною та підлягала застосуванню на час народження дитини позивача, про яку йдеться в позові, допомога при народженні дитини нараховувалася виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, установленого на день народження дитини.

Допомога при народженні дитини надавалася у певній сумі в залежності від кількості народжених дітей і виплачувалася частинами: одноразово в певній сумі, решта - рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 55 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

Частиною 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Вказані норми узгоджуються з позицією Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають вирішенню дещо іншим шляхом шляхом зобовязання відповідача поновити виплату позивачу допомоги при народженні дитини за її заявою від 10 січня 2018 року та виплатити їй не одержані суми такої допомоги.

Оскільки позивачем вимоги про стягнення конкретної суми допомоги не заявлялися, тому правові підстави для застосування судом положень ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України щодо негайного виконання судового рішення - відсутні.

Щодо судового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року сплату судового збору в сумі 704,80 грн. за подання до суду позовної заяви відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 вказаного Кодексу, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки сплату судового збору, що підлягав оплаті відповідно до положень цього Кодексу, відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, і судовий збір не оплачено, тому відповідно до наведених вимог процесуального законодавства при задоволенні позову такий судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - субєкта владних повноважень.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (84301, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Двірцева, 4/19, ІПН НОМЕР_2) до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул.Героїв Небесної Сотні, 23, ) про зобов'язання виплатити заборгованість по допомозі при народженні дитини задовольнити.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради поновити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини за її заявою від 10 січня 2018 року та виплатити ОСОБА_1 не одержані суми такої допомоги.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань (84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул.Героїв Небесної Сотні, 23, ) на користь державного бюджету України (розрахунковий рахунок: 4075, отримувач коштів УК/м.Слов'янськ/22030101, код отримувача 37803368, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, код банку отримувача 834016, код класифікації 22030101) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 03 квітня 2018 року.

Суддя Логойда Т. В.