Справа № 216/2040/17
Суддя: Бутенко М. В.
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/2040/17
номер провадження 2-а/216/39/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2018 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Янчук С.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача Бецуна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора СП КВП Бецуна Сергія Валентиновича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, уточнюючи який зазначив, що 21.04.2017 року інспектором СП КВП Бецун С.В. було винесено постанову серії БР № 419874 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно якої позивач начебто 21.04.2017 року о 11-50 год. керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Кривому Розі по вул. Вокзальна, 26 перевозив кисневі балони у кількості 19 штук з порушенням правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, чим порушив п. 22.5 ПДР України, в зв'язку з чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачена ст. 132-1 КУпАП.

Згідно постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не згоден, вважає її незаконною та необґрунтованою, наголошує на тому, що ПДР він не порушував, оскільки він перевозив пусті балони, про що мав намір показати документи, однак відповідач не виявив бажання дивитися.

Посилаючись на викладене, позивач просив скасувати постанову старшого інспектора СП КВП Бецуна С.В. серії БР № 419874 від 21.04.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП.

В судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач - Бецун С.В. возовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення, пояснюючи це тим, що постанова про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 винесена згідно вимог чинного законодавства, за порушення останнім вимог п. 22.5 ПДР України.

Суд вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши надані докази, вважає що вимоги позивача необґрунтовані і такі, що не можуть бути задоволенні з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджено письмовими матеріалами справи, що 21.04.2017 року о 11 год. 50 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Кривому Розі по вул. Вокзальна, 26 перевозив небезпечний вантаж у вигляді кисневих балонів у кількості 19 штук, які розташовані в кузові автомобілю навалом без захисних ковпаків, на балонах відсутні знаки небезпечні, автомобіль не обладнаний інформаційними табелями, чим порушив п. 22.5 ПДР України.

Відповідно до вищезазначеного правопорушення, в цей же день інспектором СП КВП Бецуном Сергієм Валентиновичем винесено постанову серії БР № 419874 від 21.04.2017 року про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, і накладено на позивача адміністративне стягнення в вигляді штрафу в сумі 510 гривень (а.с. 5).

Позивач звертаючись до суду стверджував, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Копія постанови була вручена ОСОБА_1 в день її винесення, що також не заперечувалось позивачем.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач позовні вимоги не визнав та згідно його пояснень, що при винесенні постанови на ОСОБА_1 ним були дотримані всі вимоги діючого законодавства.

Відповідно до ст. 7 ч.1 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом.

Ст. 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, тощо.

Оцінка доказів має здійснюватись за внутрішнім переконаннями відповідної посадової особи, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порядок та основні вимоги для забезпечення безпеки дорожнього перевезення небезпечних вантажів на всій території України регулюються Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів, в яких зазначено, що положення вказаних правил не поширюється на окиснювальні гази та задушливі гази, які перевозяться в посудинах чи резервуарах за умови, що тиск газу в посудині чи резервуарі при температурі 20° C не перевищує 200 кПа (2 бар) та що під час перевезення газ цілком перебуває в газоподібному стані. Сюди включаються будь-які види посудин та резервуарів, що, наприклад, є частиною машин та приладів.

При цьому, п.3 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів передбачає маркування та знаки небезпеки на вантажних одиницях, згідно яких п. 3.3 аварійна тара додатково маркується словом «АВАРІЙНА», п. 3.6 крім зазначеного в цьому розділі марковання, на вантажні одиниці та тару наноситься марковання згідно з ГОСТ 14192-77, попереджувальне марковання згідно з вимогами ДСТУ ГОСТ 31340:2009 та інше марковання - згідно з вимогами нормативно-технічного документа на продукцію; 3.14 неочищена тара з-під небезпечного вантажу повинна бути маркована і позначена знаками небезпеки так само, як і в наповненому стані.

Доказом скоєння правопорушення є відеозапис, який було оглянуто в судовому засіданні, в якому зафіксовано факт перевезення небезпечного вантажу у вигляді кисневих балонів у кількості 19 штук, які розташовані в кузові автомобілю навалом без захисних ковпаків, на балонах відсутні знаки небезпечні, автомобіль не обладнаний інформаційними табелями, які також були зафіксовані на нагрудному відеореєстратору поліцейського, фотознімками долучених до матеріалів, тому цим доказам суд надає доказове значення, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи та дають підстави вважати, що дії інспектора СП КВП Бецун С.В. щодо винесення постанови, якою накладено адміністративне стягнення є правомірними, а докази, які надав позивач є необґрунтованими та не доведеними.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення інспектор інспектором СП КВП Бецун С.В. діяв відповідно до обставин справи і діючого законодавства, з урахуванням особи правопорушника, його матеріального стану.

Доводи позивача та його представника відносно того, що інспектором не були враховані всі обставини по справі, не взяті його усні пояснення до уваги, суд не може прийняти до уваги, оскільки твердження позивача щодо правомірності дій інспектора є неправдивими та надуманими.

Виходячи з вищевикладеного, суд не встановив будь-яких доказів неправомірності дій інспектора поліції інспектором СП КВП Бецуна С.В., оскільки відповідачем було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, що мали значення по справі, було встановлено належну особу, яка вчинила вказане адміністративне правопорушення, та доведено причетність позивача до вчиненого правопорушення тому, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 71, 86, 158-163, 167 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого інспектора СП КВП Бецуна Сергія Валентиновича про скасування постанови, -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого рогу Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення у повному обсязі виготовлено 27 березня 2018 року.

Суддя: Бутенко М.В.