Справа № 535/115/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий-суддя І інстанції: Цвітайло П.В.

02 квітня 2018 р. Справа № 535/115/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бенедик А.П.

суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Котелевського районного суду Полтавської області (головуючий-суддя І інстанції: Цвітайло П.В.) від 20.02.2018р. (повний текст рішення складено 20.02.2018р.) по справі №535/115/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Сасько Вікторії Вікторівни - інспектора роти № 4

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Сасько Вікторії Вікторівни - інспектора роти № 4, в якому просив скасувати постанову серії БР № 525809 від 17.01.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, винесену інспектором Сасько В.В. за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 17.01.2018 року інспектором винесено оскаржувану постанову, згідно із якою вказано, що 17.01.2018 року позивач, керуючи транспортним засобом TОYОTA RAV4, д/з НОМЕР_1, у м.Полтаві на перехресті вул. М.Бірюзова та вул. Г.Пожежників здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивач не погоджується з даною постановою, вважає, що вона є незаконною та винесена з порушення вимог діючого законодавства. Зазначив, що він їхав по вказаному перехрестю на проблисковий жовтий сигнал світлофора, так як 17.01.2018 року різко погіршились погодні умови і дорожнє покриття перебувало під значним сніжним покровом, який комунальними службами м.Полтави на той момент не було прибрано. З метою уникнення створення аварійної ситуації позивачем не було здійснено зупинку про проблисковий жовтий сигнал світлофору, так як гальмівний шлях по зазначеному дорожньому покриттю збільшується в декілька разів, в результаті чого належний позивачу транспортний засіб автоматично висунуло б на середину перехрестя. Крім того, перед позивачем на такий же сигнал світлофора перетнув перехрестя інший автомобіль «Інфініті», білого кольору, д.р.н ВІ4040АВ, проте інспектором не було здійснено заходів щодо його зупинки.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 20.02.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 525809 від 17.01.2018 року.

Звільнено позивача від адміністративної відповідальності за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 525809 від 17.01.2018 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, та оголошено позивачу усне зауваження, а провадження по справі закрито за малозначністю.

Не погодившись із судовим рішенням, Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20.02.2018 року та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор керувався ПДР України та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєно. Постанову винесено згідно ст. 258, 280 КУпАП. До постанови додано відеозапис, який слугує беззаперечним підтвердженням вини позивача. Накладене інспектором стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. встановлене санкцією ч. 2 ст. 122 КУпАП, як фіксоване та безальтернативне, а тому є співмірним із допущеним позивачем порушенням. Застосування положень ст.ст. 33, 22 КУпАП у даному випадку є порушенням норм матеріального та процесуального права із боку суду першої інстанції.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 17.01.2018 року інспектором роти № 4 УПП у місті Полтаві ДПП НП України Сасько В.В. винесено постанову серії БР № 525809, якою до позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Як вбачається із зазначеної постанови, позивач 17.01.2018 року керуючи транспортним засобом TОYОTA RAV4, д.р.н. НОМЕР_1, у м.Полтаві на перехресті вул. М.Бірюзова та вул. Г.Пожежників здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 8.7.3 ПДР України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача формально вбачається винна в скоєнні даного адміністративного правопорушення, проте застосований до нього захід стягнення занадто суворий, оскільки дане порушення є незначним, не потягло і не могло потягти за собою ніяких негативних наслідків, не спричинило створення аварійної обстановки. При вирішення питання щодо накладення адміністративного стягнення суд виходив із вимог ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення та враховуючи обставини, що пом'якшують відповідальність, а саме: вчинення правопорушення вперше, відсутність будь-яких негативних наслідків. В зв'язку з чим, суд дійшов висновку про можливість застосувати ст. 22 КУпАП та звільнити позивача від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що в свою чергу буде співмірним та домірним вчиненому адміністративному правопорушенню, а також попереджатиме і запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень і в повній мірі відповідатиме меті адміністративного стягнення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі - Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. і ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Надаючи оцінку оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР України.

Згідно положень п. 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний, серед іншого, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п. 8.1 ПДР України).

Перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. (п. 16.1 ПДР України).

Пунктом 8.7.3 ПДР України встановлено, що сигнали світлофора мають, серед іншого, такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу;

е) червоний сигнал, у т.ч. миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів (п. 8.10 ПДР України).

Таким чином, перед вмиканням забороняючого жовтого сигналу світлофору, вмикається зелений миготливий сигнал світлофору, що інформує водія про подальше вмикання забороняючих сигналів світлофору (жовтого, червоного) та необхідність виконання п. 8.10 ПДР щодо зупинення автомобіля перед перехрещуваною проїзною частиною. Далі вмикається жовтий сигнал світлофору, що забороняє рух.

Згідно п. 8.11 ПДР України, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як вказував позивач у адміністративному позовні та під час розгляду справи у суді першої інстанції, 17.01.2018 року керуючи транспортним засобом TОYОTA RAV4, д/з НОМЕР_1 у м.Полтаві на перехресті вул. М.Бірюзова та вул. Г.Пожежників здійснив рух на жовтий миготливий сигнал світлофора, так як різко погіршились погодні умови і дорожнє покриття перебувало під значним сніжним покровом, а тому оцінивши ситуацію на перехресті, враховуючи значний сніжний покров на дорозі, прийняв рішення закінчити маневр, оскільки екстрене гальмування на його думку могло б створити аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху.

Разом з тим, згідно п. 12.1 ПДР України визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Тобто, на думку колегії суддів, позивач 17.01.2018 року під'їжджаючи до перехрестя вул. М.Бірюзова та вул. Г.Пожежників, не врахував дорожню обстановку та погодні умови, не вибрав необхідної безпечної швидкості руху, яка б дозволяла зупинити свій автомобіль з дотриманням вимог п.п.8.7.3, 8.10 ПДР України, не вдаючись при цьому до екстреного гальмування та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення водіями правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Враховуючи встановлення під час судового розгляду справи факту порушення позивачем вимог п.8.7.3 ПДР України, колегія суддів дійшла висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та як наслідок, правомірності накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі оскаржуваної постанови.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення та звільнення позивача від адміністративної відповідальності, оголошення йому усного зауваження та закриття провадження у справі за малозначністю, виходячи з наступного.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 № 596-VII-I внесено зміни до ч.2 ст.33 КУпАП, а саме: при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 22 КУпАП встановлюється, що усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Стаття не передбачає обов'язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення. У зв'язку із цим посадова особа зобов'язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатися, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особистість порушника, обставини, що зм'якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Відтак, закриваючи провадження у справі та оголошуючи позивачу усне зауваження, суд першої інстанції не врахував, що в даній справі він не є органом, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в силу частини 1 статті 222 КУпАП розгляд такої справи віднесений цим Кодексом до відання органів Національної поліції та, відповідно, саме ці органи вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі статті 22 КУпАП.

Крім того, судом першої інстанції не обґрунтовано в чому полягає малозначність вчиненого правопорушення, а саме проїзду регульованого перехрестя на забороняючий сигнал світлофора. Посилання суду на те, що правопорушення не спричинило негативних наслідків не береться до уваги судом апеляційної інстанції, так як відповідальність в даному випадку настає за порушення ПДР України, а не за спричинення шкоди. Спричинення такої шкоди підпадає під дію інших норм законодавства, а не ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, яка є предметом оскарження позивачем.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування оскаржуваної постанови.

Вимоги позивача про закриття провадження у справі також не можуть бути задоволені, оскільки вони є похідними від вимог про скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, у спірних правовідносинах інспектор діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20.02.2018р. по справі №535/115/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Сасько Вікторії Вікторівни - інспектора роти №4 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець

Постанова складена в повному обсязі 02.04.2018 р.