Справа № 815/3069/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/3069/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2;

представника відповідача - Парфьонова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язання вчинити певні дії,

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства внутрішніх справ України, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області), в якому просить:

- визнати протиправною відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 60% працездатності, із визначенням ІІІ групи інвалідності, що оформлена листом від 22 травня 2017 року за вих. №14/1-К-542

- зобов'язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 60% працездатності із визначенням ІІІ групи інвалідності, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850) у сумі 150 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня 2016 року, що становить 217 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що не втратив право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням у нього інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а відмова відповідача про відсутність такого права не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та прямо суперечать положенням Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач стверджує, що одноразова грошова допомога має здійснюватись на підставі Порядку №850, оскільки вищенаведений Закон України «Про Національну поліцію» зберігає за працівниками міліції права на отримання грошової допомоги у разі, зокрема, настання інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною відмову ГУНП в Одеській області, оформлену листом від 22 травня 2017 року за вих. №14/1-К-542, у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 60% працездатності із визначенням ІІІ групи інвалідності.

Зобов'язав ГУНП в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 60% працездатності із визначенням ІІІ групи інвалідності.

В решті позовних вимог - відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи протиправність відмови суб'єкта владних повноважень, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, яке підтверджено наявними у нього документами. Таке право, як зазначив суд, передбачено абз.3 п.15 розд.11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про національну поліцію» та Законом України «Про міліцію».

Відмовляючи в задоволенні вимоги про зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу на підставі Порядку №850, суд зазначив, що оскільки останнім місцем служби позивача було Овідіопольський відділ Національної поліції в Одеській області , то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», затвердженого наказом МВС України №4 від 11 січня 2016 року (далі - Порядок №4).

Однак, на думку суду першої інстанції, позивачем не було дотримано вказаних умов, а тому, суд, керуючись ч.2 ст.11 КАС України (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), задля повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення суду про зобов'язання повторно розглянути його заяву не поновить його порушене право на отримання одноразової грошової допомоги в сумі 150 розмірів прожиткового мінімуму.

Понад те, апелянт зауважував, що на момент його звільнення діяв Порядок №850 і тому, незважаючи на те, що в подальшому були внесені зміни до ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та до Порядку №4, суд першої інстанції повинен був користуватися законодавством, що діяло на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.

До того ж апелянт зазначив, що в процесі судового розгляду в суді першої інстанції, він скористався пропозицією представника ГУНП в Одеській області та звернувся із заявою про виплату йому грошової допомоги вже за новим Порядком №4, проте, будь-якого рішення відповідача з цього приводу не отримав.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Одеській області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає її необґрунтованою.

Апелянт та його представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи викладені в апеляції та просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на наступне.

Так, судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з серпня 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07 листопада 2015 року проходив службу в Авангардівському відділенні поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національній поліції України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.14-16).

Свідоцтво про хворобу №94/2, видане ВЛК ДУ ТМО МВС України по Одеській області 13 квітня 2016 року, свідчить про те, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, непридатний до служби у поліції (а.с.9).

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області №284 о/с від 04 травня 2016 року (а.с.13), відповідно до Закону України «Про національну поліцію», старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби у поліції за п.2 ч.1 ст. 77 (через хворобу).

Комунальною установою «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» МСЕК надано довідку серії 10 ААА №127113, згідно якої позивач втратив професійну працездатність - 60 (шістдесят) % професійної працездатності, захворювання пов'язане з проходження служби в органах внутрішніх справ, на термін до 01 червня 2017 року (а.с.10).

Відповідно до довідки КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» МСЕК серії 10 ААВ №799025, згідно якої позивачу з 23 травня 2016 року встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на термін до 01 червня 2017 року (а.с.11).

Згідно до довідки КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» МСЕК серії 12 ААА №302740 позивачу встановлено повторно третю групу інвалідності, захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на термін до 01 червня 2019 року (а.с.12).

05 травня 2017 року ОСОБА_1 подав до ГУНП в Одеській області заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням інвалідності (а.с.7).

Листом від 22 травня 2017 року за вих. №14/1-К-542 управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області надана відповідь про те, що призначення та виплата грошової допомоги поліцейським, втрата працездатності яких пов'язана з проходження служби в ОВС Законом України «Про Національну поліцію» не передбачена (а.с.8).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та оцінивши їх з точки зору норм матеріального права, прийняв законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Підставою для такого висновку став правовий аналіз наступних законодавчих норм.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності наведеного вище Закону, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію». Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 затверджено Порядок № 850.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).

Згідно п. 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Разом з тим, за змістом п. 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно із ч.2 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

08 червня 2017 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському, де також було встановлено право на її отримання працівникам міліції.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до ст.ст. 97-101 Закону України «Про Національну поліцію», Міністерством внутрішніх справ України затверджено Порядок №4, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 916 від 12 вересня 2016 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, п. 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено пп. 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно із п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

За змістом пп. «в» п. 4. ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено III групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Позивачу з 23 травня 2016 року, відповідно до акту огляду МСЕК, серії 10 ААВ, №799025 встановлено IIІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Слід підкреслити, що вказані події відбулись після звільнення останнього з органів Національної поліції та у період, коли діяв Закон України «Про Національну поліцію».

З цього слідує висновок, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з установлення йому інвалідності, причиною якої є наявність у нього захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, але за іншими правилами, ніж які були передбачені Порядком №850.

Так, за новими правилами, заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 Розділу ІІІ Порядку № 4) і є дискрецією останнього.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку що розгляд заяви позивача повинен відбутися саме за наведеним вище Порядком №4.

Проте, враховуючи, що спірна заява позивача взагалі не була розглянута відповідачем, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, визнавши за ним право на отримання одноразової грошової допомоги, повинен був захистити його права зобов'язавши її виплатити за будь-якими правилами: або за Порядком №855 або Порядком №4 повинні бути відхилені з огляду на наступне.

Так, позивач, звертаючись 05 травня 2017 року до керівника ГУНП в Одеській області з відповідною заявою не зазначив нормативний акт, на підставі якого ця виплата повинна бути проведена.

Між тим, на момент звернення позивача діяло два Порядки, а саме №850 та №4, які регулювали спірні правовідносини.

Так, Порядок №850 регулював виплату такої допомоги працівникам міліції та покладав цей обов'язок безпосередньо на Міністерство внутрішніх справ, натомість Порядок №4 покладає відповідний обов'язок на керівництво обласних управлінь та розповсюджувався на працівників поліції.

Отже, оскільки позивач, отримав захворювання у зв'язку з проходженням в органах міліції, відповідач у травні 2017 року не мав повноважень розглядати звернення позивача.

Втім, у липні та вересні 2017 року в Закон України «Про Національну поліцію» та в Порядок в №4 були внесені відповідні зміни, які розповсюдили дію цих нормативних актів і на позивача.

Так, на позивача як на поліцейського, стали поширюватися п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та п.п.4 Порядку №4.

Отже, у керівника ГУНП в Одеській області з'явилось право нарахувати та виплатити позивачу спірну допомогу.

Однак, беручи до уваги, що документи надані позивачем для розгляду його заяви про нарахування та виплату коштів взагалі не розглядались суб'єктом владних повноважень, суд не може перебрати на себе прийняття будь-якого рішення, оскільки це є дискреційними повноваженнями відповідача.

Доводи апелянта про те, що відповідач і далі ухиляється від прийняття рішень за двома його заявами про виплату одноразової грошової допомоги, які були подані в період розгляду даного спору в суді першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції повинен з цього приводу прийняти відповідне рішення, не засновані на процесуальному законодавстві, позаяк суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Викладена правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду у справах №554/155/17 від 07 березня 2018 року, №695/102/17 від 27 лютого 2018 року, №127/8696/17 від 21 лютого 2018 року та відповідно до ч.5 ст.242 КАС України повинна враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, на підставі ст.316 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повне судове рішення складено 30.03.2018 року.