Справа № 805/83/18-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 р. Справа№805/83/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., при секретарі судового засідання Соколовій С.О.

позивача не з'явився

представника відповідача Вовченко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області ДФС України про скасування податкового-повідомлення рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 05.09.2017 року №53525-13, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (надалі відповідач, ГУ ДФС у Донецькій області ) про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 05.09.2017 року №53525-13.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про протиправність нарахування йому податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) як власнику об'єкту нежитлової нерухомості, оскільки в силу пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об'єктами оподаткування вказаним вище податком будь-які об'єкти промисловості. Таким чином, так як позивач використовує належний йому на праві приватної власності об'єкт нерухомості у промислових цілях (виробництво харчових продуктів) останній має пільги при сплаті вказаного податку. Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу, що об'єктом оподаткування є нерухомість, а тому визначальними для нарахування податку є ознаки такої нерухомості, а не ознаки її власника.

У судове засідання від 27 березня 2018 року позивач не з'явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити повністю.

У додаткових поясненнях надісланих до суду 22 березня 2018 року, позивач зазначив, що правову оцінку нарахування податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно на площу, що займає магазин залишає на розсуд суду.

Представник відповідача в поданому відзиві на адміністративний позов з правовою позицією позивача не погоджується та стверджує, що у разі, якщо промислова будівля не належить промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах, відповідно до норм чинного законодавства. Таким чином, відповідач підсумовує, що оскільки зареєстрований за позивачем об'єкт нерухомості не належить промисловому підприємству, ГУ ДФС у Донецькій області правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.09.2017 року № 53525-13 про визначення ОСОБА_2 суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 р. на суму 2408,88 грн.

У судовому засіданні від 27 березня 2018 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС України прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.09.2017 року №53525-13, яким згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до пп 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2016рік» в сумі 2 408, 88 грн.

За результатами процедури адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 23.11.2017 року № 15557/Н/99-99-11-02-01-14 «Про результати розгляду скарги» податкове повідомлення-рішення від 05.09.2017 року №53525-13 залишено без змін, а скарга ОСОБА_2 - без задоволення.

Предметом спору у даній справі є правомірність прийняття ГУ ДФС у Донецькій області податкового повідомлення-рішення 05.09.2017 року №53525-13 про визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 2 408, 88 грн.

Фактичні обставини справи встановлені у ході розгляду справи свідчать про наступне.

ОСОБА_2 зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця виконавчим комітетом Димитрівської міської ради 22.12.1994 року за основними основні видами діяльності: Код КВЕД 10.71 «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання» (основний); Код КВЕД 96.02 «Надання послуг перукарнями та салонами краси»; Код КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами»; Код КВЕД 47.52 «Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах»; Код КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

Згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2003р. ОСОБА_2 придбав нежитлову будівлю загальною площею 582,7 кв.м з реєстраційним номером 3584752, за адресою: Донецька область м. Димитров (наразі Мирноград), вул. Советська (наразі вул. Гірнична) буд. 14., що підтверджується витягом №2528279 від 10.01.2004р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Бюро технічної інвентаризації м. Димитров.

Розпорядженням міського Голови Димитрівської міської Ради від 12.10.1998 року ОСОБА_2 отримав дозвіл на відкриття мініхлібопекарні.

Розпорядженням міського Голови Димитрівської міської Ради від 18.10.2005 року №241 ОСОБА_2 отримав дозвіл на відкриття магазину продовольчих товарів.

Відповідно до поверхового плану нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1., загальна площа останньої складає 582, 7 кв. м.

Згідно з генплану, який є невід'ємною частиною технічної документації із землеустрою щодо визначення частини земельної ділянки ОСОБА_2 згідно долі приміщення магазину та пекарні вбачається за можливе визначити площу магазину та пекарні, яка відповідно складає 52,8 кв.м та 529, 9 кв. м.

Встановлені фактичні обставини справи відповідачем не спорюються.

Спірним є питання щодо правомірності кваліфікації відповідачем належної на праві власності позивачу нежитлової будівлі як об'єкта нерухомого майна, що відповідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Правова позиція суду обгрунтована наступним.

Відповідно до пп. 266.1.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Не є об'єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (пп «є» пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України )

Зважаючи на відсутність у ПК України нормативного визначення поняття «Будівлі промисловості» слід звернутись до спеціального законодавства у цій сфері.

Згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, який затверджений наказом Державного комітету України зі стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018- 2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Таким чином, з метою правильного застосування норм підпункту 266.2.2 ПК України при визначенні будівель промисловості в розрізі об'єкта оподаткування доцільно керуватись положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 для встановлення змісту поняття «промислова нерухомість».

У контексті даного питання також необхідно підкреслити, що документальне підтвердження належності об'єкту нерухомості до будівель промисловості є предметом доказування у даній справі, оскільки позивач посилається на той факт, що належний йому на праві власності об'єкт нерухомості є промисловим об'єктом.

В даному випадку належними засобами доказування є письмові докази надані сторонами у справі, що встановлюють чи спростовують належність будівлі до того чи іншого класу згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.

Судом встановлено, що за всіма своїми об'єктивними будівельно-технічними характеристиками належні позивачу будівлі є промисловими будівлями, які за вимогами ДК 018-2000 належать до класу (код 1251.1), що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо визначення частини земельної ділянки ОСОБА_3, згідно долі магазину та пекарні в частині техніко-економічних показників зазначені: пекарня розміщена на 0.0850 га, магазин 0.0110 га.

Щодо функціонального використання вказаного об'єкта за призначенням суд бередо уваги наступні докази: розпорядження міського голови м. Димитров від 12.10.1998р. № 421 про дозвіл на відкриття мініпекарні за адресою: м.Димитров вул. Советська 14 та витяг з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_2 від 09.01.2018р., де за місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 визначено код згідно КВЕД 10.71 - виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів, тістечок нетривалого зберігання, 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та алкогольними виробами тощо.

Перелічені документи наявні у матеріалах справи та досліджені судом в порядку ст. 217 КАС України.

Крім того, судом вбачає за необхідне заначити наступне.

Відповідно вимогами ДК 018-2000 передбачається наявність класу 123 «Будівлі торговельні», однак як передбачено у відповідному розділі цей клас не включає: невеликі магазини в будівлях, що призначені (використовуються), головним чином, для інших цілей.

Як констатовано вище, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинно бути визначене таким чином:

· обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;

· потім будівля класифікується за методом "зверху - вниз". Будівлю спочатку відносять до розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі. Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах підрозділу. Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі у межах групи.

Як встановлено судом згідно з генплану, який є невід'ємною частиною технічної документації із землеустрою щодо визначення частини земельної ділянки ОСОБА_2 згідно долі приміщення магазину та пекарні вбачається за можливе визначити площу магазину та пекарні, яка відповідно складає 52,8 кв.м та 529, 9 кв. м.

Вказані обставини дають можливість суду кваліфікувати вказану будівлю у якості промислової в цілому.

Відповідач у даній спірній ситуації наполягає на необхідності нарахування позивачеві спірного податкового зобов'язання виключно з підстав статусу позивача власника будівлі як фізичної особи.

Крім того, із системного аналізу положень ПК України, якими врегульовані питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єктивно випливає, що поняття «платник податку» безумовно не є тотожним поняттю "об'єкт оподаткування".

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт нерухомості, а не суб'єкт як власник такої нерухомості. Тобто при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Отже, база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

Поряд із цим, відповідно до положень чинного законодавства України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці належать до однієї категорії учасників господарського процесу, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з приписами частини 2 статті 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно із пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно - правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Виключення будівель промисловості, що належать на праві власності фізичній особі-підприємцю, з числа об'єктів нерухомості, які за законом не є об'єктами оподаткування, негативно впливає на конкурентноздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами та явно суперечить визначеним Податковим кодексом України принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу тощо (пп. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України).

Норма підпункту "є" 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам - підприємцям, до об'єктів, які не оподатковуються в силу закону.

Аналогічний висновок (щодо даної частини рішення) міститься в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № К/9901/1438/17 822/2624/16.

Таким чином, належні позивачу нежитлові будівлі як будівлі промисловості не є об'єктом оподаткування в силу приписів закону (підпункту "є" 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України) і податок на нерухоме майно на них не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Також при вирішенні спору, суд враховує те, що контролюючий орган не надав жодних доказів того, що будівлі, які є власністю позивача, використовуються ним не за цільовим призначенням.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 05.09.2017 року №53525-13.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 32 139, 243, 246, 255, 293 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) до Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області ДФС України (87526, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, м. Маріуполь, Донецька область, Код ) про скасування податкового-повідомлення рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 05.09.2017 року №53525-13- задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 05.09.2017 року №53525-13.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області ДФС України (87526, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, м. Маріуполь, Донецька область, Код ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок ) гривень 00 копійок.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 28 березня 2018 року, повний текст рішення виготовлений 02 квітня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.