Справа № 638/5483/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 638/5483/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Бондара В.О. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2018, суддя Подус Г.С., м. Харків, по справі № 638/5483/17

за позовом ОСОБА_1

до Начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба , Начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України

про визнання дій суб'єктів владних повноважень протиправними та зобов'язання посадових осіб вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба, Начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України, в якому просив суд: визнати дії суб'єктів владних повноважень - начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба та начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України протиправними щодо зняття його та його родини з квартирного обліку у Харківському гарнізоні; зобов'язати начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба та начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України відновити його на квартирному обліку в загальній черзі отримання житла з 12.09.1994 р., в першочерговій черзі з 16.08.2011 р., та в списку позачергового отримання житла з 20.09.2011 р. для до отримання житла або отримання компенсації.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 р. було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

До суду надійшло клопотання від квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України, про закриття провадження по справі №638/5483/17 на підставі того, що справу не належить розглядати в адміністративному провадженні, адже вона підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 було закрито.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 7 ст. 122 ЦПК України, ч. 1 ст. 2, ст. 5 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності представників відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вказаний спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом) позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Зі змісту позову вбачається, що позивач перебував на квартирному обліку у Харківському гарнізоні та отримав ордер для постійного проживання в двокімнатній ізольованій квартирі, у зв'язку з чим був знятий із квартирного обліку Харківського гарнізону. Позивач вважає, що надана квартира за розміром не відповідає складу його сім'ї. Відтак, позивач із своєю сім'єю не поліпшив свої житлові умови та має намір отримати житло більше за розміром, тому вважає дії відповідачів протиправними.

Колегія суддів зазначає, що житлові спори - особливий різновид спорів, що торкаються житлових прав та інтересів громадян і організацій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно вказав на те, що спори про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про зобов'язання взяти на квартирний облік підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого немайнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року.

Також, судом встановлено, що позивачу ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 року у справі № 820/948/17 вже було відмовлено у відкритті провадження по справі за його позовною заявою до Начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба, Начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у даній справі, як такій, що не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вказаний спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 року по справі 638/5483/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 по справі № 638/5483/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) В.О. Бондар І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 02.04.2018.