Справа № 263/13842/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року справа №263/13842/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сіваченка І.В.,

суддів Сухарька М.Г., Шишова О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2017 року (повний текст складено 18 грудня 2017 року в м. Маріуполі) у справі № 263/13842/17 (суддя в 1 інстанції - Шевченко О.А.) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2017 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (далі - Управління) про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, посилаючись на те, що вона перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію відповідно до Закону України від 26.11.2015 № 848-VIII «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі - Закон № 848-VIII). З листа відповідача від 10.07.2017 вона дізналася, що при призначенні пенсії відповідачем було використано схему нарахування, за якої застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2007 рік (1197,91грн.), що зменшило розмір пенсії та погіршило її становище. Не погодившись з таким діями, вона звернулася зі скаргою до ГУПФУ в Донецькій області, але відповіддю від 04.09.2017 їй було відмовлено у перерахунку пенсії. Просила визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої зарплати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто (2013-2015 роки) та з урахуванням, крім раніше зарахованого страхового стажу, страхового стажу для призначення пенсії періоду з 01.12.1977 по 31.08.1978, з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії, тобто з 30.06.2016, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідач надав суду заперечення проти позову, зазначивши, що ОСОБА_1 за період з 23.04.2009 по 27.11.2013 була одержувачем пенсії за віком згідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), з 28.11.2013 по 29.06.2016 одержувала пенсію за віком відповідно до Закону № 848-VIII, згідно наданої особисто заяви від 28.11.2013. З 30.06.2016 на підставі особистої заяви позивачу проведено перерахунок пенсії у зв'язку з переходом з пенсії за віком згідно Закону № 848-VIII на пенсію за віком згідно Закону № 1058-ІV та згідно змін до Закону України від 08.07.2011 № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закону № 3668-VІ). Перехід на пенсію за віком згідно Закону № 1058-ІV було здійснено з урахуванням показника середньої заробітної плати 1573,99. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2017 року у справі № 263/13842/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова мотивована тим, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 9 Постанови КМУ від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», працюючим пенсіонерам індексується сума оплати праці. Таким чином, за матеріалами пенсійної справи позивачка є працюючим пенсіонером, тому її пенсія не індексується.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що тільки за бажанням пенсіонера при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми ч.3 ст.45 Закону № 1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Крім того, апелянт зазначає, що відповідач не обґрунтовано застосував показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік, що призвело до зменшення розміру пенсії. Тому вважає, що дії Управління щодо нарахування позивачу пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, є такою що не відповідає вимогам закону. Позивач, додаткового наголошує на тому, що судом першої інстанції при відмові в частині вимог про зарахуванню до стажу роботи періоду з 01.01.1977 по 31.08.1978 (період денної форми навчання) було застосовано норму закону, яка діяла набагато пізніше ніж спірний період (з 1991 р.). Однак, у законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Таким чином, відповідач та суд першої інстанції, незважаючи на запис у трудовій книжці та диплому позивача НОМЕР_1, неправомірно відмовили у включенні до стажу періоду з 01.12.1977 по 31.08.1978.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, та визнається сторонами, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, знаходиться на обліку в Управлінні з 23.04.2009.

В період часу з 28.11.2013 по 30.06.2016, позивач отримувала пенсію відповідно до Закону № 848-VIII.

30.06.2016 позивач звернулася до Управління із заявою про перехід на пенсію за віком на загальних підставах згідно із Законом № 1058-ІV.

У липні 2017 року позивач вирішила перевірити правильність переведення позивача з одного виду пенсії на інший, тому позивач звернулася до Управління.

Проте згідно відповіді від 10.07.2017 №12017/02 позивач дізналася, що при призначенні пенсії відповідачем було використано схему нарахування, за якої застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2007 рік (1197,91 гривень), що зменшило розмір пенсії та погіршило її становище.

Не погодившись з таким діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до Головного УПФУ в Донецькій області, але відповіддю від 04.09.2017 № 968-11-01 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії.

З листа Головного УПФУ в Донецькій області вбачається, що при переведенні з 30.06.2016 на пенсію за віком згідно із Законом № 1058-ІV, застосовувався показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії, а саме за 2008 рік - 1573,99 грн. Щодо питання включення до страхового стажу періодів навчання у Ворошиловградському державному педагогічному інституті з 01.12.1977 по 31.08.1978 позивача повідомлено, що відповідно до п. «д» ст. 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) відсутні законні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи перебування слухачем денного підготовчого відділення з 01.12.1977 по 31.08.1978.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що за матеріалами справи позивачка є працюючим пенсіонером, тому її пенсія не індексується та послався відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.9 Постанови КМУ від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Окрім того, відповідно до ст. 56 Закону № 1788-XII відмовив в частині позовних вимог, щодо зарахування період денної форми навчання з 01.12.1977 по 31.08.1978 до стажу роботи.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає цей висновок помилковим і таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, виходячи з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії:

- за віком;

- по інвалідності;

- в разі втрати годувальника;

- за вислугу років.

При цьому, нормами ст. 10 Закону № 1058-ІV та ст. 6 Закону № 1788-XII визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Дійсно, питання щодо виплати пенсії як науковому працівнику не входять до правового регулювання Закону № 1058-ІV, а регулюються Законом № 848-VIII в редакції, що діяла на час переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону № 848-VIII пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим ч.1 ст. 28 Закону № 1058-ІV, після досягнення чоловіками віку 62 роки за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-ІV, за наявності стажу наукової роботи не менш як 15 років.

Частиною 3 ст. 24 зазначеного вище Закону встановлено, що пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 60 відсотків від сум заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до ст. 23 цього Закону та ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV та на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (внески).

Згідно до ч. 10 цієї статті для обчислення заробітку під час призначення пенсії науковому (науково-педагогічному) працівнику застосовується середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, проте цією нормою закону визначено обов'язковість застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас, позивач спочатку (з 2009 року, коли відбулось первісне призначення пенсії) отримувала пенсію за Законом № 1058-ІV, в 2013 році вона була переведена на пенсію за Законом № 848-VIII, а з 2016 року - за її зверненням знову переведена на пенсію відповідно до Закону № 1058-ІV. Тобто, позивач звернувся за призначенням їй пенсії за віком за Законом № 1058-ІV не вперше!

Відтак, посилання апелянта на постанови Верховного Суду України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в них фактичні обставини тих справ свідчили про те, що переведення на пенсію згідно Закону № 1058-ІV з пенсії по інших законах відбувались таким чином, що пенсія за віком на підставі Закону № 1058-ІV була призначена вперше.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до відповідача за переведенням її на пенсію за віком у відповідності до Закону № 1058-ІV, яка їй вже призначалась в 2009 році, то доводи відповідача з приводу необхідності урахування при обчисленні пенсії показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2008 рік (а.с.10-11), ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відтак, апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів навчання у Ворошиловградському державному педагогічному інституті з 01.12.1977 по 31.08.1978, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У період часу з 01.09.1975 по 07.06.1980 діяла Постанова Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій». Відповідно до п.п. і ч.109 цієї Постанови, до загального стажу роботи зараховується також: навчання в вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах і т.д.), партійних школах, радпартшколі, школах профруху, на робітфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю та ст. 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників 29 липня 1993 року № 58 передбачено, що для студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які раніше не працювали та у зв'язку з цим не мали трудових книжок, відомості про роботу в студентських таборах, на виробничій практиці, а також про виконання науково-дослідної госпдоговірної тематики на підставі довідок вносяться підприємством, де надалі вони будуть працювати.

До трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо); про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у п.2.16. цієї Інструкції.

Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів.

Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Період роботи зазначених студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів у студентських таборах, при проходженні виробничої практики і при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики і при проходженні стажування підтверджується відповідною довідкою із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади та часу роботи. На підставі цих довідок навчальні заклади (наукові установи) забезпечують занесення до трудових книжок студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів відомостей про роботу та стажування згідно з одержаними даними. Довідки зберігаються в особистих справах зазначених осіб, як документи суворої звітності (п. 2.16).

Так, в трудовій книжці позивача міститься запис щодо зарахування ОСОБА_1 слухачем підготовчого відділення стаціонару за фахом "Фізичне виховання" за період з 01.12.1977 по 31.08.1978. Також, в підтвердженні даного факту позивачем було надано копію диплома, виданого ОСОБА_1 серії НОМЕР_1. При цьому в дипломі зазначено, що вона в 1977 році (що відповідає запису в трудовій книжці щодо зарахування слухачем підготовчого відділення) вступила до інституту і в 1982 році закінчила його.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що факт навчання ОСОБА_1 у період з 01 грудня 1977 року по 31 серпня 1978 року в Ворошиловградському державному педагогічному інституті на денній формі навчання підтверджений як трудовою книжкою, так і дипломом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що відповідачем необґрунтовано не зараховано позивачу у загальний стаж період навчання з 01.12.1977 по 31.08.1978.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

В той же час, відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та пред'явлення позову до суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні норми містить і частина друга статті 122 КАС України, що діє з 15 грудня 2017 року.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та пред'явлення позову до суду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Стаття 122 КАС України, що діє з 15 грудня 2017 року, передбачає наступне:

«1. У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

2. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

3. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

4. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.».

Колегія суддів зазначає, що позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися при виплаті йому відповідачем пенсії, яка до речі, призначена їй ще з 2009 року.

Позивачем позов до суду подано 24.10.2017 (згідно штампу вхідної кореспонденції місцевого суду - а.с.1).

Доводи про те, що позивачем не пропущений строк для звернення до адміністративного суду, з посиланням на статтю 87 Закону № 1788-ХІІ, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Положення статті 87 Закону N 1788-XII до спірних правовідносин взагалі не повинні застосовуватися, в зв'язку з тим, що з 01.01.2004 року набрав чинності Закон № 1058-ІV. Відповідно до п.16 розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. (Пункт розділу XV доповнено абзацом другим згідно із Законом N 3108-IV ( 3108-15 ) від 17.11.2005).

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що її призначає і виплачує. Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, нарахування суми пенсії, яку позивач просить зобов'язати виплатити, відповідачем не здійснювались, підстави для застосування статті 46 Закону № 1058-ІV відсутні.

Відповідно до п. 9 ст. 155 КАС України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та пред'явлення позову до суду) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

У розумінні статті 100 КАС України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та пред'явлення позову до суду) поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим (постанова Верховного Суду України від 06.12.2016 в справі № 21-1532а16).

З матеріалів справи вбачається, що, позивач, звернувшись до суду 24 жовтня 2017 року з вимогами щодо перерахунку пенсії за віком з 30 червня 2016 року, не просив поновити строк звернення до суду, не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи та наявних в ній доказів, позивач отримував пенсію (періодичні платежі) щомісяця, отже позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися при виплаті йому відповідачем пенсії.

Разом з тим, з позовом щодо порушення його права на пенсію вона звернулася тільки в жовтні 2017 року, не навівши поважних причин для поновлення строку звернення до суду, а суд першої інстанції не перевірив цих обставин.

Крім того, процесуальним законодавством зобов'язано суд першої інстанції після одержання позовної заяви з'ясовувати чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) (ст. 107 КАС України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та пред'явлення позову до суду).

Відкриваючи провадження у справі ухвалою від 25 жовтня 2017 року (а.с.20), суд першої інстанції не вирішив питання поновлення строку звернення до суду.

Як вже зазначалось вище, законодавець надає суду першої інстанції право у відповідності до вимог ч.2 ст. 100 КАС України залишити позовну заяву без розгляду і під час судового розгляду справи, а саме відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України встановлено, що позовна заява залишається без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Оскільки позивачем в позовній заяві ставиться питання про визнання неправомірною бездіяльність відповідача, наслідком якого є прохання про зобов'язання перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає, що до даних правовідносин треба застосовувати вимоги КАС України, зокрема ст.ст. 99, 100 КАС України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та пред'явлення позову до суду) та ст.ст. 122, 123 КАС України (в редакції з 15.12.2017), якими передбачені строки звернення до суду.

За частиною першою статті 319 КАС України (в редакції з 15.12.2017) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України (в редакції з 15.12.2017) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги за період з 30.06.2016 по 23.04.2017 (тобто, за межами шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом) залишити без розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 250, 310, 315, 317, 319, 321, 322, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2017 року у справі № 263/13842/17 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 30.06.2016 по 23.04.2017 - залишити без розгляду.

Визнати неправомірною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо не включення до стажу періоду з 01.12.1977 по 31.08.1978 при обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 при обрахунку пенсії.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області врахувати до стажу ОСОБА_1 період навчання у Ворошиловградському державному педагогічному інституті з 01.12.1977 по 31.08.1978

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області здійснити перерахунок з 24.04.2017 та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням, крім раніше зарахованого стажу для призначення пенсії, стажу з 01.12.1977 по 31.08.1978, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Повне судове рішення складено 3 квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді М.Г. Сухарьок

О.О. Шишов