Справа № 826/1960/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2018 року письмове провадження № 826/1960/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області,

Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області ,

Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції,

Державної установи «Київський слідчий ізолятор»

про скасування наказу, поновлення на роботі,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача - ОСОБА_2, ;

представника відповідача 1 - не прибув;

представника відповідача 2 - не прибув;

представника відповідача 3 - не прибув;

представника відповідача 4 - Ревенко О В

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області (надалі також - відповідач 1), Слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області (надалі також - відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області по особовому складу №1 о/с-пр від 12 січня 2015 р. в частині звільнення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас за п.66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу);

- скасувати запис начальника відділу діловодства по роботі з персоналом від 12 січня 2015 р., здійснений на підставі Наказу про звільнення №1 о/с-пр від 12 січня 2015 р., в трудовій книжці серії НОМЕР_2;

- поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) на посаді інспектора відділу режиму і безпеки Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області;

- стягнути з Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) грошове забезпечення за січень місяць 2015 р. по 19 січня 2015 року включно;

- стягнути з Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) розмір середнього грошового забезпечення за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку;

- стягнути з Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді та виплатити грошове забезпечення за один місяць.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищий адміністративний суд вказав, що судами не з'ясовано та не зазначено в їх рішеннях, якими наказами позивача звільнено зі служби і на якій підставі, за які конкретно дії чи бездіяльність, як вони кваліфіковані в акті службового розслідування та в наказах про звільнення, якими доказами підтверджуються.

Позивач та його представник у судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідача 1 під час розгляду справи зазначив, що ігнорування позивачем вимог закону, незадовільне виконання службових обов'язків в частині забезпечення під час конвоювання ув'язненого в медичний заклад призвели до надзвичайної події - втечі. З огляду на прямий причинно-наслідковий зв'язок між покладеними службовими обов'язками на Позивача який є службовою особою Київського СІЗО, входив до складу варти із супроводу та забезпечення охорони ув'язненого ОСОБА_3 під час перебування в медичному закладі, відповідно з посадовими обов'язками та завдань, мети службової діяльності внаслідок неналежного виконання службових обов'язків, допустив настання надзвичайної події - втечу ув'язненого ОСОБА_3 з під-варти, з посту який йому був довірений. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Позиція відповідача 2 викладена у запереченнях на позовну заяву. Відповідач вважає, що Позивач був належним чином ознайомлений про мету та завдання своєї службової діяльності, а також завдання котрі на нього покладаються як на службову особу системи органів пенітенціарної служби України. Був ознайомлений з умовами та порядком несення служби, порядком та підставами виконання своїх службових та посадових обов'язків, взяв на себе зобов'язання їх виконувати.

14.08.2017 року, суд на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 1 липня 2013 року проходив службу в органах Державної пенітенціарної служби України, займав посаду інспектора відділу режиму і безпеки Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області у званні лейтенанта внутрішньої служби.

26 грудня 2014 року у Головному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» сталася втеча з-під варти ув'язненого ОСОБА_3, охорону якого здійснювали чотири працівники Київського слідчого ізолятору, у тому числі ОСОБА_1 На виконання вимоги прокуратури міста Києва від 26 грудня 2014 року №316-768 Управлінням було організовано службове розслідування, за результатами проведення якого складено висновок, затверджений начальником Управління, з пропозицією притягнути винних посадових осіб до дисциплінарної відповідальності.

12 січня 2015 року позивача звільнено з посади інспектора відділу режиму і безпеки Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області на підставі наказу Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області по особовому складу від 12 січня 2015 року №1 о/с-пр, на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Підставою для видання спірного наказу стало подання виконуючої обов'язки начальника Київського слідчого ізолятора підполковника внутрішньої служби ОСОБА_4

Вважаючи, що Наказ по особовому складу №1 о/с-пр від 12 січня 2015 року не відповідає вимогам чинного законодавства та не погоджуючись із порядком проведення розрахунку, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» (далі - Закон). Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Статтею 9 Закону визначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

За змістом Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів (частина перша статті 1). Додержання Конституції України та інших актів законодавства України є основним обов'язком державного службовця (абзац другий частини першої статті 10).

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2014 року в Київському слідчому ізоляторі сталась надзвичайна подія: втеча з-під варти ув'язненого ОСОБА_3 із Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», який перебував у зазначеній установі з метою додаткового обстеження.

Охорону ув'язненого ОСОБА_3 здійснювали чотири працівники Київського слідчого ізолятору: старший конвою - інспектор протипожежної профілактики ВРіБ капітан внутрішньої служби Павлюк О.М., інспектор ВРіБ, старший лейтенант внутрішньої служби Дубрава А.Ю., інспектор ВРіБ, старший лейтенант внутрішньої служби Бугай С.А. та інспектор відділу режиму і безпеки Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області ОСОБА_1.

Відповідно до змісту статті 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», посадові та службові особи органів та установ виконання покарань, слідчих ізоляторів зобов'язані забезпечувати охорону, ізоляцію та нагляд за засудженими і особами, узятим під варту.

Організація охорони в установах Державної кримінально-виконавчої служби регулюється відомчими нормативними актами Державної пенітенціарної служби, зокрема наказом №237/ДСК від 08.12.2003 «Про затвердження Інструкції з організації охорони кримінально-виконавчих установ закритого типу» та №06 від 20.09.2000 «Про затвердження Інструкції з організації охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах».

Судом встановлено, що на виконання вказівки прокуратури міста Києва від 26.12.2014 316-768 вих-14, Управлінням Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області було організовано службове розслідування.

Так, відповідачем 1 був виданий наказ від 26.12.2014р. №417 «Про створення комісії щодо проведення службового розслідування по факту втечі ув'язненого ОСОБА_3».

На виконання наказу комісією з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій зібрані матеріали, відібрані письмові пояснення у всього складу охорони, в тому числі і у позивача.

За результатами службового розслідування складений висновок, затверджений 29.12.2014 р. начальником Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області та надані пропозиції про притягнення винних посадових осіб до дисциплінарної відповідальності.

Згідно висновку службового розслідування основними причинами та умовами даної надзвичайної події стали невиконання вимог наказу ДДУПВП від 20.09.2000 №6 та наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2013 № 460/5, ігнорування вимог нормативно - правових актів щодо охорони осіб взятих під варту, незадовільне виконання своїх службових обов'язків в частині забезпечення охорони під час конвоювання ув'язнених в медичні заклади з боку, зокрема, позивача.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене Постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991, № 114.

До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», службова дисципліна це - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішні України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатись такі види дисциплінарних стягнень: 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Судом встановлено, що за фактом втечі ув'язненого ОСОБА_3 Прокуратурою міста Києва, 26.12.2014р. розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.367 Кримінального кодексу України - службова недбалість (внесено до ЄРДР за №0001754).

Відповідно до п. 66 вищезазначеного Положення №114 від 29 липня 1991 року, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Матеріалами службового розслідування підтверджено факт скоєння позивачем вчинку, що суперечить інтересам служби та покладеним на нього обов'язкам. Позивач функції та завдання для яких він був прийнятий на державну службу не здійснив.

Відповідно до ч. 6 та 8 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач був звільнений на підставі наказу, виданого Управлінням державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області по особовому складу від 12 січня 2015 року №1 о/с-пр, відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, за фактом скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

В межах розгляду справи підтверджено, що незадовільне виконання позивачем службових обов'язків в частині забезпечення охорони під час конвоювання ув'язнених в лікувальні заклади, спричинила втечу з-під варти ув'язненого ОСОБА_3 із Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь».

Такий вчинок позивача є винним діянням, оскільки проявився у недбалому виконанні посадових обов'язків, негативно вплинув на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань, що у свою чергу за своїм характером принижує в очах громадськості гідність та авторитет працівника системи органів Державної пенітенціарної служби України та власне органів Державної пенітенціарної служби України.

Доводи позивача про те, що ним виконувались прямі накази старшого конвою Павлюка P.M. суд до уваги не приймає, з огляду на письмові пояснення позивача та встановлені розслідуванням обставини; наслідки незадовільного виконання службових обов'язків (втеча ув'язненого ОСОБА_3 з під варти).

Вищевикладене свідчить про допущення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а відтак наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області по особовому складу №1 о/с-пр від 12 січня 2015 р. в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас, є правомірним та скасуванню не підлягає.

У зв'язку із встановленою правомірністю прийнятого наказу, не підлягають задоволенню похідні вимоги позивача про скасування запису начальника відділу діловодства по роботі з персоналом від 12 січня 2015 р., здійснений на підставі Наказу про звільнення №1 о/с-пр від 12 січня 2015 р., в трудовій книжці серії НОМЕР_2; поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до наявних у матеріалах табелів за січень 2015 року, позивач - ОСОБА_1 не приступав до виконання службових обов'язків (а.с.94).

Таким чином, відсутні підстави для здійснення додаткового перерахунку та виплати грошового забезпечення позивачу - ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами встановленими у ч. 2 цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку Позивачем в судових засіданнях не було доведено та не було надано достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування позовних вимог про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення, відтак, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (01014, АДРЕСА_1,) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій