Справа № 826/14195/16
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 06 грудня 2016 року (дата складання повного тексту 06 грудня 2016 року) у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 72380,49 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 06 грудня 2017 року позов ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 72380,49 коп. на р/р0009 в ГУ ДКСУ у м.Києві, МФО 820019, КЕКД 11010500, одержувач - УДКС у Святошинському районі м.Києва, ідентифікаційний код 37962074.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідач звільнений від сплати податків, оскільки є особою, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, зазначаючи, що відповідач, порушуючи чинне законодавство про оподаткування, заборгував до бюджету 72380,49 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і відзиву на неї, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 28 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року на підставі ст.20, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України, відповідно до наказу від 03 грудня 2015 року №2066, посадовими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої встановлено порушення відповідачем: вимог пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 ПК України - відповідач декларацію про отримані доходи за 2014 рік до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві не подав; вимог ч.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік - 57768,39 грн.

За наслідками проведеної вказаної перевірки ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві складено акт від 30 грудня 2015 року №846/26-57-17-01/НОМЕР_1 (а.с.11 т.1), на підставі якого податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15 лютого 2016 року № (а.с.9 т.1), яким збільшено суму грошового зобов'язання відповідача за платежем податок на доходи фізичних осіб на 72380,49 грн., в тому числі за основним платежем - 57768,39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 14612,10 грн. Граничний строк сплати визначено 10 днів з дня отримання податкового повідомлення-рішення.

12 квітня 2016 року ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві винесено податкову вимогу форми «Ф» №1830-16 (а.с.16 т.1), згідно з якою станом на 11 квітня 2016 року сума податкового боргу ОСОБА_2 за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 72380,49 грн., а також винесено рішення про опис майна у податкову заставу №162/26-57-16-10, яким відповідно до ст.89 р.ІІ ПК України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському володінні або оперативному управління) платника податків ОСОБА_2

У зв'язку з несплатою ОСОБА_2 податкового боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 72380,49 грн..

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а надані позивачем докази та зазначені ним обставини є достатніми для прийняття рішення по справі про задоволення адміністративного позову.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 9.1.2 п.9.1 ст.9 ПК України податок на доходи фізичних осіб віднесено до загальнодержавних податків.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктами 16.1.3-16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Пунктом 57.3 ст.57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.п.95.1, 95.2 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 87.11. ст.87 ПК України передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З наявних в матеріалах справи довідки про заборгованість ( а.с.21 т.1) та інтегрованої картки платника податків (а.с.22 т.1) вбачається, що у відповідача наявний податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 72380,49 грн., що складається з основного платежу - 57768,39 грн. та штрафних санкцій - 14612,10 грн.

Вказана заборгованість виникла у зв'язку з несплатою у встановлені строки грошового зобов'язання, визначеного відповідачу у податковому повідомленні-рішенні від 15 лютого 2016 року №, винесеного на підставі акту перевірки ОСОБА_2 від 30 грудня 2015 року №846/26-57-17-01/НОМЕР_1.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_2 колегія суддів доходить висновку про необхідність перевірки правомірності визначення суми грошового зобов'язання відповідача з податку на доходи фізичних осіб, яка на думку податкового органу набула статусу податкового боргу, з метою стягнення якого подано даний позов.

Як вбачається з акту перевірки від 30 грудня 2015 року №846/26-57-17-01/НОМЕР_1, сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік у сумі 57768,39 грн. була визначена відповідачу з використанням відомостей з державного реєстру фізичних осіб про суми отриманих доходів за видами доходів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року та листа ПАТ «УкрСибБанк» від 29 вересня 2015 року №28886/10 про надання інформації, надісланого до Центрального офісу великих платників податків, в якому подано розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, в якому відображено нарахований та виплачений дохід (у вигляді анулювання (прощення) боргу (за ознакою доходу - 126 дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_2 у розмірі 341246,98 грн. та повідомлено, що всі вимоги кредитора відповідно до вимог «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України прощено в повному обсязі. Таким чином, відповідачем було занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2014 рік на суму 341246,98 та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік на 57768,39 грн.

Відповідно до пп.пп.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу); доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, виходячи з вимог абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, визначальними критеріями для виникнення податкового обов'язку у платника податків - фізичної особи є анулювання (прощення) боргу кредитором за його самостійним рішенням, яке не пов'язано з процедурою банкрутства кредитора, рішення має бути прийнято до закінчення строку позовної давності, про прийняте рішення має бути повідомлено боржника та включено суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Виходячи з вимог п.49.18 ст.49, п.179.7 ст.179 ПК України фізична особа, яка отримала за звітний період оподатковуваний дохід, з якого має самостійно сплатити податки, має подати до 1 травня наступного за звітним року податкову декларацію та сплатити податок до 1 серпня цього ж року.

Відповідно до пп.165.1.29 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки АТ «УкрСибБанк» від 21 травня 2014 року вих.№21-4/272 банк повідомив відповідача (боржника) про виконання кредитних зобов'язань на дату 21 травня 2014 року, договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року втратив чинність у зв'язку з виконанням боржником усіх зобов'язань в повному обсязі, а саме: повернено позику, що було надано з цільовим призначенням: придбання транспортного засобу в сумі 37568,00 доларів США.

Таким чином, вказаною довідкою підтверджується, що зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року припинені у зв'язку із поверненням ОСОБА_2 позики у сумі 37568,00 доларів США, тобто відповідачем було повернуто банку тіло кредиту (основну суму боргу).

Відповідно до пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Отже, відсотки, нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Статтею 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами ЦК України та нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком.

Колегія суддів зазначає, що оскільки відповідачем було повернуто банку тіло кредиту, прощена банком заборгованість могла стосуватись лише пені та/або штрафів (неустойки), які пов'язані виключно з договірними відносинами між відповідачем та кредитором. Прощена неустойка у вигляді пені та штрафів не є доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка ним не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати. Прощення пені та/або штрафів (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

Таким чином, відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору, штрафи та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, та не підлягає оподаткуванню згідно абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Колегія суддів двічі відкладала розгляд справи та зобов'язувала позивача надати у судове засідання докази отримання позивачем додаткового блага у 2014 році, які б підтверджували заниження відповідачем загального річного оподатковуваного доходу за 2014 рік на суму 341246,98 та заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік на 57768,39 грн. і відповідно правомірність визначення ОСОБА_2 суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік у сумі 57768,39 грн. та винесення податкового повідомлення-рішення від 15 лютого 2016 року №. Однак, належних та допустимих доказів того, що сума грошового зобов'язання відповідача з податку на доходи фізичних осіб була визначена контролюючим органом правомірно, у зв'язку з прощенням кредитором основної суми боргу (кредиту) платника податку за самостійним рішенням позивачем надано не було, в тому числі позивачем не було надано до суду і сам лист ПАТ «УкрСибБанк» від 29 вересня 2015 року №28886/10, який був покладений в основу висновків акту перевірки від 30 грудня 2015 року №846/26-57-17-01/НОМЕР_1 про заниження ОСОБА_2 загального річного оподатковуваного доходу за 2014 рік на суму 341246,98 грн. та заниження ним суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік на 57768,39 грн., а також розрахунок заборгованості.

Згідно ч.5 ст.77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, та беручі до уваги подані сторонами докази, колегія суддів доходить висновку, що основна сума боргу (кредиту) ОСОБА_2 була ним сплачена банку шляхом повернення АТ «УкрСибБанк» позики в сумі 37568,00 доларів США, що підтверджується відповідною довідкою від 21 травня 2014 року вих.№31-4/272, внаслідок чого анульований (прощений) банком борг міг складатись лише з пені та/або штрафів (неустойки), які не є доходом платника податків в розумінні ПК України, та не підлягають оподаткуванню згідно абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення від 15 лютого 2016 року № є таким, що не ґрунтується на вимогах закону, а позовні вимоги, заявлені до стягнення на підставі вказаного податкового повідомлення-рішення податкового боргу є такими, що задоволенню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо пропуску відповідачем процесуальних строків її подачі, оскільки наведені обставини не стосуються перегляду постанови суду першої інстанції, а також вирішені ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2018 року про відкриття апеляційного провадження.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 06 грудня 2016 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 06 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма