Справа № 812/554/18
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/554/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Станично Луганської районної державної адміністрації про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2018 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації (далі УСЗН Станично-Луганської районної державної адміністрації) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, в обґрунтування якого позивач зазначив наступне.

Позивач є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується довідкою №2415 від 11.06.2015. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання» в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 10.10.2014 №505. Кожні 6 місяців він звертався за її призначенням та отримував її.

У червні 2017 року позивач звернувся до УСЗН Станично-Луганської районної адміністрації щодо отримання щомісячної адресної допомоги, оскільки повідомлення про виплату допомоги чи відмову не отримував. У листопаді 2017 року ОСОБА_1 повідомили про відмову у виплаті допомоги, у звязку із відсутністю підтвердження факту його проживання на дачі. У грудні 2017 року відповідачем здійснено обстеження житла та складено протокол акта-обстеження побутових умов, через що позивач повторно звернувся до відповідача, однак знову отримав відмову.

10.01.2018 позивач отримав повідомлення та витяги з протоколу від 10.08.2017 №71 та від 21.12.2017 № 120 про відмову у призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо-переміщеним особам із посиланням на п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, затверджених постановою КМУ від 08.06.2016 №365.

На свою заяву від 11.02.2018 до відповідача із проханням розяснити причини відмови у виплаті допомоги ОСОБА_2 надано відповідь від 23.01.2018 за № 226 про можливість оскарження рішення комісії у суді.

Тому вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги та не повідомлення причин відмови протиправними та просить суд:

-визнати протиправним рішення відповідача про відмову у виплаті адресної допомоги внутрішньо-переміщеним особам для покриття витрат на проживання ОСОБА_1;

- зобовязати Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної адміністрації Луганської області призначити, нарахувати та сплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу, передбачену постановою КМУ від 10.10.2014 №505 з червня 2017 року згідно заяви строком на 6 місяців та з грудня 2017 року згідно заяви строком на 6 місяців.

У судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув у судове засідання, розгляд справи просив проводити без його участі.

Від представника відповідача 26.03.2018 до суду надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого УСЗН Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 черговий раз звернувся до Управління 10.07.2017 року із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. До заяви гр.ОСОБА_1 додав копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2415.

Згідно п.9 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою КМУ 365 від 08 червні 2016 року Управлінням 25.07.2017 року було здійснено перевірку гр. ОСОБА_1 На час обстеження ОСОБА_1 знаходився за фактичним місцем проживання, про що був зроблений відповідний запис до акта обстеження матеріально-побутових умов сімї. Зі слів заявника будинок в якому він мешкає належить ОСОБА_4. Також була додана довідка на імя ОСОБА_4 про те, що їй була видана земельна ділянка в користування з 08.04.1988 та те, що земельна ділянка не приватизована.

Зазначив, що згідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 09 березня 2016 року № 41, який зареєстрований у Станично-Луганському районному управлінні юстиції 07 квітня 2016 року № 05/27, гр. ОСОБА_1 повинен додати до заяви довідку з фактичного місця проживання (перебування).

Відповідно до наданої довідки голови садового товариства «Нефтяник» на даній ділянці проживає гр. ОСОБА_4 з 2002 року, щодо проживання гр.ОСОБА_1 ніякої інформації не додається. Тобто фактичне проживання гр.ОСОБА_1 не підтверджено.

Також, видана земельна ділянка в користування, а дачний будинок збудовано самочинно та технічної документації на будинок не має. Згідно ст. 376 ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-ІV: ;итловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт» від 24.04.2015 № 79 прийняття в експлуатацію обєктів здійснюється шляхом реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації. Зареєстрована декларація є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію обєкт, необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії. Якщо немає дозволу на будівництво, будинок не введено в експлуатацію, будинку не присвоєно кадастровий номер фактично він не є житловим та постачання житлово-комунальних послуг не здійснюється.

Згідно Постанови КМУ № 505 від від 1 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг» щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам призначається для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Будинок за адресою: с.Передільське, вул. Зелена, 734 знаходиться на території садового товариства «Нефтяник». Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» садовий будинок - це будинок для літнього (сезонного) використання та не є житловим приміщенням.

Загальне визначення терміну «житло» наведене у ч.І ст.379 Цивільного кодексу України, відповідно до якої житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначене та придатне для постійного або тимчасового проживання в них.

При вирішенні питання про належність приміщення до категорії «житла» керувалися Державними будівельними нормами України, які затверджені наказом Державного комітету України будівництва та архітектури від 18.05.2005 № 80: «житлове приміщення - це опалювальне приміщення розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-гігієнічним вимогам щодо мікроклімату, повітряного середовища природного освітлення, допустимих рівнів нормативних параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випробування».

Відповідно до пункту 12 Порядку призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», рішенням про призначення/відновлення/ про відмову в призначенні у призначенні/відмовленні соціальної виплати з моменту припинення її виплати приймає Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Комісія).

Комісія, яка утворена Станично-Луганською районною військово- цивільною адміністрацією, прийняла рішення про призупинення виплати грошової допомоги (протокол № 71 від 10.08.2017).

23.11.2017 гр. ОСОБА_1 знову звернувся до Управління із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно п.9 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08 червні 2016 року Управлінням 25.07.2017 було здійснено перевірку гр. ОСОБА_1 На час обстеження ОСОБА_1 знаходився за фактичним місцем проживання, про що був зроблений відповідний запис до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї. Зі слів заявника будинок в якому він мешкає належить ОСОБА_4.

Комісія, яка утворена Станично-Луганською районною військово- цивільною адміністрацією, 21.12.2017 прийняла рішення відмовити в призначенні (відновленні) виплати грошової допомоги відповідно до п.12.1 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам».

На підставі вищенаведеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В силу вимог частини девять статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частини 9 статті 205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (і.н.), ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід ІІ групи, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.5, 7).

Згідно довідки від 11.06.2015 за № 2415 ОСОБА_1 перемістився з району проведення антитерористичної операції в с.Передільське, с/т «Нефтяник», вул. Зеленая, буд. 734, Станично-Луганський район, Луганської області, з 14.04.2014 року (а.с.6). Надання статусу переміщеної особи стало підставою для призначення та виплати позивачеві щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово- комунальних послуг відповідно до п.1 постанови КМ України від 01.10.2014 року № 505.

Позивачу була призначена та виплачувалась щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання як внутрішньо переміщеній особі, що підтверджується витягами з протоколів засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО к від 06.10.2016 № 14 та від 02.03.2017 № 35 (а.с.60-61).

10.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Станично-Луганської районної державної адміністрації із заявою за № 1274 про призначення адресної допомоги на наступний шестимісячний період. В заяві зазначив фактичне місце проживання: с.Передільське, с/т «Нефтяник», вул. Зеленая, буд. 734, Станично-Луганський район, Луганської області.

25.07.2017 здійснено обстеження матеріально-побутових умов сімї позивача, про що складено акт (а.с.45). Зазначеним актом підтверджено фактичне проживання позивача за вказаною ним у заяві адресою (а.с.45).

У звязку із тим, що відмов у призначенні виплати позивачем отримано не було, ОСОБА_1 також 23.11.2017 звернувся до відповідача із заявою за № 2248 про призначення адресної допомоги на наступний шестимісячний період (а.с. 33).

19.12.2017 складено акт обстеження матеріально-побутових умов сімї позивача (а.с.34).

10.01.2018 позивачу стало відомо, що протоколом від 10.08.2017 № 71 комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам відмовлено йому у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам (а.с. 9, 12, 36-43).

11.01.2018 позивач отримав протокол від 21.12.2017 № 120 про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам (а.с. 10-11, 46-49).

З протоколів від 10.08.2017 № 71 та 21.12.2017 № 120 вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні допомоги відповідно до підпункту 1 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування за наявності підстав, передбачених законодавством.

При цьому, конкретизування підстав щодо відмови у призначенні допомоги протоколи не містять.

11.01.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою , в якій просив розяснити конкретну причину відмови у виплаті, на що отримав відповідь від 23.01.2018 за № 226 про те, що рішення приймається комісією з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та одночасно даним листом йому розяснено право оскарження рішення комісії до суду (а.с.13-14).

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 року № 638-IV встановлено, що район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Наказ, яким визначено район проведення АТО, виданий керівником Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 07.10.2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень). Таким чином, всі населені пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО.

В ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VII зазначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно абз. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VІІ (далі Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 7 Закону № 1706 Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів від 01.10.2014 №505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг (далі Порядок № 505)

Відповідно до абз.1 пункту 2 даного Порядку № 505 (у редакції на момент звернень позивача) визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 (далі - Порядок №509) визначено, що документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік є довідка.

В силу пункту 6 Порядку № 509 довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Відповідно до ст.5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з відзиву відповідача, підставою відмови позивачу у призначенні грошової допомоги слугувало те, що довідкою голови садового товариства «Нефтяник» не підтверджено фактичне проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою; а також той факт, що земельна ділянка видана гр.ОСОБА_4 з 2002 року та на ній самочинно збудовано дачний будинок, який не має технічної документації. При цьому, на думку відповідача, із посиланням на Інструкцію Державного комітету з будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, садовий будинок не є житловим приміщенням, а є лише будинком для літнього (сезонного) користування, тоді як допомога надається на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Постановою КМУ від 08.06.2016 за №365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 даного Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та предявляється оригінал такої довідки.

Згідно із пунктом 10 зазначеного Порядку структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, до якого додається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї.

Відповідно до пункту 11 Порядку комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом пяти робочих днів з дня отримання такого подання.

За результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сімї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати (пункт 12 Порядку).

В силу пункту 13 даного Порядку комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Разом з тим, пунктом 6 Порядку №505 визначено підстави, коли грошова допомога не призначається, а саме:

- будь-хто із членів сімї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

- будь-хто з членів сімї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Зазначений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.04.2014 перемістився з району проведення антитерористичної операції, а саме з м.Луганськ до с.Передільськ, садове товариство «Нефтяник», Станично-Луганського району.

На підставі довідки від 11.06.2015 за № 2415 позивач є внутрішньо-переміщеною через наявність відповідних несприятливих обставин, встановлених ст. 1 Закону № 1706-VII, які змусили його покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту. Зазначена довідка є чинною.

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов сімї позивача від 25.07.2017 та 19.12.2017 підтверджено фактичне проживання позивача за вказаною ним у заявах від 10.07.2017 та 23.11.2017 відповідно адресою: с.Передільське, с/т «Нефтяник», вул. Зеленая, буд. 734, Станично-Луганський район, Луганської області (а.с.34, 45).

Крім того, згідно довідки від 26.02.2018 за №5.118, виданої директором садового товариства «Нефтяник», наданої до матеріалів справи позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 є членом садового товариства «Нефтяник» та користується земельною ділянкою №734 по вул.Зеленая (а.с.15).

Довідкою від 26.02.2018 за № 228, виданою Передільською сільською радою, також підтверджено факт постійного проживання ОСОБА_1 в с/т «Нефтяник» Переділської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області по вул.Зелена, буд. 734, з 11.06.2015.

Що стосується доводів відповідача про те, що садовий будинок, де мешкає позивач не є опалювальним приміщенням, призначеним для цілорічного проживання, суд зазначає, що

адресна допомога внутрішньо переміщеним особам призначається для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Тобто, витрати на проживання не включають в себе виключно оплату житлово-комунальних послуг. Так, з наданих позивачем під час судового засідання від 26.03.2018 пояснень встановлено, що він здійснює опалення в даному будинку дровами, несе витрати по сплаті електроенергії тощо.

До того ж, Порядком № 505 передбачені виключні підстави, коли грошова допомога не призначається, які в спірних відносинах відсутні.

Слід зазначити, що відповідач раніше вже призначав позивачу адресну допомогу, хоча адреса його проживання була такою же.

Суд зауважує, що у своїх протоколах від 10.08.2017 №71 та 21.12.2017 №120 відповідач зазначає, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (відновленні) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам за наявності підстав, передбачених законодавством відповідно до пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 за №365.

При цьому, пункт 12 даного Порядку регулює питання припинення соціальних виплат (тобто припинення вже встановлених виплат), тоді як в спірних відносинах була відмова позивачу у призначенні адресної допомоги, що є неправомірним.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачеві у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за його заявами від 10.07.2017 та 23.11.2017, а отже в цій частині вимог адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд також зазначає, що відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та визнання протиправними та скасування протоколів УСЗН Станично-Луганської районної державної адміністрації від 10.08.2017 №71 та 21.12.2017 №120 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні (відновленні) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі за наявності підстав, передбачених законодавством.

У звязку із скасуванням зазначених протоколів відповідача в частині відносно позивача, суд також вважає обґрунтованими вимоги позову щодо зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу, як внутрішньо переміщеній особі за його заявами від 10.07.2017 та 23.11.2017 відповідно.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5 - 9, 44, 73-77, 79, 94, 139, 241 246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати протоколи Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації від 10.08.2017 №71 та 21.12.2017 №120 в частині відмови ОСОБА_1 Михайловтчу у призначенні (відновленні) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі за наявності підстав, передбачених законодавством.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації призначити, нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, вул.Висотна,21, м.Луганськ, 91000) щомісячну адресну допомогу як внутрішньо переміщеній особі на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг згідно заяв від 10.07.2017 та 23.11.2017.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Станично Луганської районної державної адміністрації (, 93600, Луганська область, Станично Луганський район, смт.Станиця Луганська, вул.Центральна, 52) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_5