Справа № 527/457/18
Суддя: Олефір А. О.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 527/457/18
провадження 2-а/527/23/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Глобинський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Олефір А.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції Полтавської області про визнання дії інспектора щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення незаконними, скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом з вимогою визнати дії інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР №642414 незаконними, скасувати зазначену постанову, справу про адміністративне правопорушення закрити.

В своєму позові позивач зазначив, що згідно постанови інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_2серії БР №642414 від 02 березня 2018 року, на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Зазначена постанова мотивована тим, що 02 березня 2018 року о 13.55 год. він на автодорозі Київ-Харків-Довжанський М03 298 км. керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1, який підлягає ОТК та який він вчасно не пройшов, чим порушив п. 31.3б ПДР України та ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Названу постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Так, в ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух», на порушення якої посилається інспектор зазначено, що обовязковому технічному контролю не підлягають, зокрема, легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них ( крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби, незалежно від строку експлуатації. Він не використовує автомобіль для перевезення пасажирів чи вантажів з метою одержання прибутку, тому його авто не підлягає обовязковому ОТК. Інспектором не взято до уваги його пояснень і винесено постанову на підставі припущень. Крім того, розгляд справи в порушення вимог ст. 258 КУпАП проведено протиправно, безпосередньо на місці правопорушення, що також є підставою для скасування постанови. Таким чином, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, а постанова про накладення адміністративного стягнення складена інспектором формально, без встановлення обставин справи та доказів вини у вчиненні порушення.

Посилаючись на викладене, на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та незаконність дій інспектора поліції, позивач просив суд визнати дії інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 визнати незаконними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №862160 від БР №642414 від 02 березня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 340,00 грн.

У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити.

Відповідач, представник третьої особи в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач направив на адресу суду відзив, в якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі за безпідставністю, постанова серії БР №642414 від 02 березня 2018 року складена правомірно. Так, 02 березня 2018 року на автодорозі Київ-Харків-Довжанський М-03 на 298 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, який підлягає обовязковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП. Пунктом 31.3 «б» ПДР передбачено заборону експлуатації транспортних засобів, якщо вони не пройшли обовязковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Згідно ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» обовязковому технічному контролю не підлягають : легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років, при цьому періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 є вантажним автомобілем, вантажопідйомністю до 3,5 т. Дата первинної реєстрації ТЗ 27.08.2013 року, рік випуску 2007 року. Отже, транспортний засіб є вантажним, зі строком експлуатації більше 2-ох років, а відтак підлягає обовязковому технічному контролю.

У відповідності до ч. ч.1, 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги викладене, а також відсутність підстави для відкладення розгляду справи, передбачених в ст. 205 КАС України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши та оцінивши докази, які є у справі, суд встановив наступне.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №642414 ОСОБА_1 02 березня 2018 року о 13.55 год. на автодорозі Київ-Харків-Довжанський М-03 на 298 км керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1, який підлягає ОТК та який він своєчасно не пройшов, чим порушив п. 31.3б ПДР України та ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП. ( а.с. 5).

Як вбачається із Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САТ 050190 автомобіль Volkswagen Caddy, 2007 року випуску, тип: вантажний, фургон маловантажний В, власник ОСОБА_3 (а.с.6).

Водій ОСОБА_1 керує зазначеним автомобілем згідно довіреності, посвідченої 15 серпня 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ( а.с.7,8).

Таким чином, автомобіль під керуванням ОСОБА_5 є вантажним автомобілем, 2007 року випуску, зі строком експлуатації більше двох років.

Як вбачається із витягу з бази Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України автомобіль НОМЕР_2 за конструкцією є вантажним автомобілем, вантажопідйомністю до 3,5 т, дата первинної реєстрації 27 серпня 2013 року ( а.с. 23).

Згідно витягу із бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України автомобіль НОМЕР_2 проходив обовязковий технічний контроль 04 вересня 2013 року ( а.с. 26).

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від «06» березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», розяснено, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості .

Частиною 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом положень ст.ст. 73, 75, 76 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП, покладено на органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В ч.ч. 2-4 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу І "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, при притягненні особи до адміністративної відповідальності працівником Національної поліції за ст. 121 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається.

В п. 1 Розділу ІІІ "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У пункті 2 розділу 3 вказаної Інструкції зазначено, що постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частиною першою статті 121 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності та винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про правомірність розгляду інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 та винесення оскаржуваної постанови відносно нього на місці зупинки транспортного засобу, а відповідні доводи позивача, наведені ним в обґрунтування позовних вимог, безпідставними.

Оспорюючи законність постанови БР №642414 від 2 березня 2018 року позивач посилається на те, що його автомобіль не підлягає обовязковому технічному контролю, оскільки є легковим і не використовується для перевезення пасажирів чи вантажу з метою отримання прибутку.

Пунктом. 31.3 «б» ПДР України передбачено заборону експлуатації транспортних засобів, якщо вони не пройшли обовязковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов'язковому технічному контролю не підлягають:

1)легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2)легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3)технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов'язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб'єкти проведення обов'язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Перелік обладнання, необхідного для одержання права на здійснення обов'язкового технічного контролю транспортних засобів, а також документів, що подаються суб'єктами проведення обов'язкового технічного контролю для одержання такого права, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 є вантажним автомобілем, вантажопідйомністю до 3,5 т зі строком експлуатації більше 2-ох років, а тому підлягає обовязковому технічному контролю.

Останній обовязковий технічний контроль автомобілем пройдено 04 вересня 2013 року, тобто після спливу двох років на момент складення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи надані відповідачем докази правомірності винесення постанови серії БР №642414 від 02 березня 2018 року, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 121,278,283КУпАП, ст.ст.2,5,9,10,77,90, 241243-246,255 КАС України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції Полтавської області про визнання дії інспектора щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення незаконними, скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження,а у разі їх оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст.286 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.

Суддя А. О. Олефір