Справа № 822/913/18
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/913/18
РІШЕННЯ

іменем України

29 березня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О.

за участі:секретаря судового засідання Литвинюк К.Б. представника позивача - ОСОБА_1 представника відповідача - ОСОБА_2
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, в якій просить суд:

1. визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.10.2017 №23771-13 в частині зобов'язання сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у розмірі 1181,46 грн та податкове повідомлення-рішення №23769-13 в частині зобов'язання сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 668,33 грн.

2. Судові витрати стягнути з відповідача.

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог ст. ст. 14, 266 Податкового кодексу України та ст. 4 Житлового кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в 2016 році, в порядку ст. 266.7.3 Податкового кодексу України (далі - ПК України), з метою звірки даних, щодо об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку, розміру загальної площі об'єктів житлової та або нежитлової нерухомості, права користування пільгою із сплати податку, тощо позивач звертався з письмовою заявою до контролюючого органу та подавав документи, що підтверджують право власності на нерухомість, в т.ч. технічну документацію на об'єкти нерухомості, що перебувають у його власності.

Позивач стверджує, що у його власності знаходиться будинок з прибудовою загальною площею 325,3 м.кв., в тому числі підвал (коридор, гараж, кладова, кладова, котельня) загальною площею 97 м.кв., а також літня кухня-баня загальною площею 59 м.кв.

Позивач також зазначає, що 27.10.2017 року ГУ ДФС у Хмельницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №23771-13, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичною особою, який є власником об'єктів житлової нерухомості за 2015 рік у розмірі 1414,52 грн та податкове повідомлення-рішення №23769-13, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичною особою, який є власником об'єктів житлової нерухомості за 2016 рік у розмірі 1891,55 грн.

Позивач вказує, що вищевказані податкові повідомлення-рішення отримав 03.11.2017, оскаржував їх у адміністративному порядку, однак у задоволенні скарги відмовлено з підстав пропущення строків адміністративного оскарження.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначає, що оскільки будинок, який перебуває у його власності складається як з житлових так і нежитлових приміщень, що є різними об'єктами оподаткування та оподатковуються за різними ставками, нарахування податку на нерухоме майно, повинно здійснюватись по кожному об'єкту оподаткування незалежно від того в складі будинку чи окремо від нього знаходиться нежитлове приміщення.

Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що порушують його майнові права, а тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив викладені в позовній заяві обставини, просив адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, про що надав відзив на позовну заяву від 14.03.2018.

У поданому відзиві та в поясненнях наданих в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що в поданому адміністративному позові позивач здійснює податковий розрахунок зобов'язання за мінусом площі нежитлових приміщень (підвал та гараж), що суперечить вимогам пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а відповідно до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Представник відповідача вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними та просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Суд встановив, що в 2016 році, в порядку ст. 266.7.3 ПК України, з метою звірки даних, щодо об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку, розміру загальної площі об'єктів житлової та або нежитлової нерухомості, права користування пільгою із сплати податку, позивач звертався з письмовою заявою до контролюючого органу та подавав документи, що підтверджують право власності на нерухомість в т.ч. технічну документацію на об'єкти нерухомості, що перебувають у його власності.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №68439830 від 19.09.2016 та технічного паспорта на жилий будинок індивідуального житлового фонду від 28.04.2014, позивачу на праві власності належить будинок з прибудовою загальною площею 325,3 м.кв., житлова площа 74.7 м.кв., в тому числі підвал (коридор, гараж, кладова, кладова, котельня) загальною площею 97 м.кв., а також літня кухня-баня загальною площею 59 м.кв.

Відповідно до поданої позивачем до Кам'янець-Подільської ОДПІ заяви про нарахування податку на нерухоме майно за 2015 та 2016 року та доданих до заяви: технічного паспорту на житловий будинок, літню кухню-баню та прибудову, ОСОБА_3 нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 та 2016 роки.

На виконання вимог ст. 266 ПК України Головним управлінням Державної фіскальної служби у Хмельницькій області сформовані податкові повідомлення-рішення:

- №23769-13 за 2015 рік на суму 1891,55 грн та №23771-13 за 2016 рік на суму 1414,52 грн. за житловий будинок, що знаходить за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, с. Довжок, вул. Кушелева, 2, загальною площею 325,3 кв.м.;

- №23779-13 за 2015 рік на суму 7,19 грн та №23780-13 за 2016 рік на суму 8,13 грн за літню кухню-баню та прибудову загальною площею 59 кв.м., що знаходить за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, с. Довжок, вул. Кушелева, 2.

Позивач не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 27.10.2017 №23771-13 в частині зобов'язання сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у розмірі 1181,46 грн та податкове повідомлення-рішення №23769-13 в частині зобов'язання сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 668,33 грн., оскаржив їх у адміністративному порядку. Відповідачем у задоволенні скарги відмовлено з підстав пропущення строків адміністративного оскарження.

Дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги та докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Згідно з п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року (далі - Закон України №71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортного податку, податку на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю (стаття 265 ПК України).

Зазначеним Законом України №71-VIII визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1).

Ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (пп. 266.5.1). Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1).

Отже, Законом України №71-VIII який набрав чинності з 01.01.2015 року встановлені всі елементи податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки та його характеристика (ст. 266 ПК України).

Частиною першою статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Рішенням сесії Довжоцької сільської ради від 27.01.2015 року №2 затверджене Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до п. 5 якого, на 2015 рік база оподаткування зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 170 кв.м.

Відповідно до п. 6 вказаного положення, ставка податку на об'єкти житлової нерухомості для фізичних осіб становить 1 відсоток мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

Рішенням сесії Довжоцької сільської ради від 29.01.2016 року №2 затверджене Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до п. 5 якого, на 2016 рік база оподаткування зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв.м.

Відповідно до п. 6 вказаного положення, ставка податку на об'єкти житлової нерухомості для фізичних осіб становить 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

На думку позивача, протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень полягає в тому, що оскільки будинок, який перебуває у власності ОСОБА_3 складається як з житлових так і нежитлових приміщень, що є різними об'єктами оподаткування та оподатковуються за різними ставками, нарахування податку на нерухоме майно, повинно здійснюватись по кожному об'єкту оподаткування незалежно від того в складі будинку чи окремо від нього знаходиться нежитлове приміщення.

Суд не погоджується з також позицією позивача, оскільки відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Враховуючи вищевикладене, твердження позивача стосовно того, що податковий розрахунок зобов'язання здійснюється за мінусом площі нежитлових приміщень (підвал та гараж), тобто лише, житлової нерухомості, суперечить вимогам пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а відповідно до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 - відсутні.

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, вул.Кушелєва, 2, с. Довжок, Кам'янець-Подільський район, Хмельницька область, 32343) до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (код 39492190, вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03 квітня 2018 року

Головуючий суддя ОСОБА_4