Справа № 814/2273/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2273/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача-головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю представника позивача Полоза В.І.,

представника третьої особи Рубінса А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, треті особи - Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електростанція", Южноукраїнська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС про визнання протиправною та скасування постанови від 09.10.2017, зняття арешту з коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" звернулось з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 09.10.2017 про арешт коштів що перебувають у касах боржника Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (виконавче провадження № 53842043) та зняття арешту з коштів що перебувають у касах боржника Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" накладеного постановою від 09.10.2017, винесеною старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квашенком С.С. (виконавче провадження № 53842043).

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач незаконно наклав арешт на майно боржника, оскільки до винесення постанови про арешт майна боржника опис майна боржника не проводився в порушення Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що в рамках виконавчого провадження № 53842043, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квашенком С.С. від 09.10.2017 накладено арешт на кошти боржника, що перебувають у касах, в межах зведеного виконавчого провадження за виконавчим листом № 814/1928/16 від 10.11.2016, виконавчим листом № 814/2216/16 від 23.11.2016, виконавчим листом № 814/1736/16 від 26.10.2016, наказом № 915/572/16 від 22.07.2016, наказом № 915/570/16 від 20.07.2016, наказом № 915/1324/16 від 20.03.2017.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні оскаржуваної постанови були виконані з боку відповідача.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, право державного виконавця накладати арешт на кошти, що перебувають у касах.

За змістом частин 1, 5 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У порядку, встановленому статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином в ході судового розгляду встановлено, що вимоги Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні оскаржуваної постанови були виконані з боку відповідача.

Таким чином, оскільки після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен у повному обсязі вчиняти виконавчі дії, направлені, у першу чергу, саме на виконання виконавчого документа, у тому числі, здійснювати накладення арешту на майно боржника, а відтак дії відповідача є правомірними, вчиненими на виконання Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Стосовно посилань апелянта на необхідність безперебійного надання комунальних послуг та необхідність здійснення погашення заборгованості з податку на додану вартість як на підставу для зняття арешту з коштів, що знаходяться у касі підприємства, слід зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» зняття арешту з коштів боржника не ставиться у залежність від його фінансового становища, господарської діяльності тощо. Згідно частини 5 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік випадків, коли не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти. Обставини щодо скрутного фінансового становища боржника, труднощі у веденні господарської діяльності боржником не включено до переліку випадків, за яких не підлягають арешту та стягненню кошти.

Також апелянта зазначив, що державний виконавець виніс постанову, порядок винесення якої та здійснення виконавчих дій не передбачені статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не здійснив опис майна.

Так, згідно частини 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Вживання у тексті частини 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» розділового сполучника «або» дозволяє дійти висновку, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення одної з двох постанов: про арешт майна (коштів) боржника чи про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Державний виконавець, як альтернативний вид, виніс постанову про арешт майна (коштів) боржника, а отже діяв відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 814/2273/17 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 30 березня 2018 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Потапчук В.О. Семенюк Г.В.