Справа № 755/2119/18
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/2119/18 Суддя суду першої інстанції: Шевченко Віктор Миколайович
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, що прийняте о 18 год. 00 хв., у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві до громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_5 про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про продовження строку затримання громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на шість місяців, а саме до 17 серпня 2018 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем тривалий час не здійснювалося жодних дій, спрямованих на ідентифікацію відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарни.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити у її задоволенні посилаючись на правильність рішення суду першої інстанції. Представник позивача у судовому засіданні відзив на апеляційну скаргу підтримав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач поза межами пункту пропуску перетнув територію України у 2012 році, паспорт втратив, до компетентних органів України щодо надання йому відповідного правового статусу не звертався.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2017 по справі № 754/10750/17 відповідача було затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, на строк, який не може перевищувати шести місяців, а також судом було надано дозвіл на його примусове видворення за межі території України за рахунок коштів Державного бюджету, на підставі пункту 5 частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) (у редакції, що діяла до 15.12.2017) постанову допущено до негайного виконання.

На виконання зазначеної постанови суду відповідача поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2018 постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2017 по справі № 754/10750/17 залишено без змін.

Позивач 31.01.2018 звернувся до Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки із клопотанням про ідентифікацію особи ОСОБА_5 та документування його свідоцтвом для повернення на батьківщину.

У зв'язку із тим, що строк затримання відповідача закінчувався, а інформації про його ідентифікацію не надійшло, позивач 08.02.2018 звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що ненадходження відповіді від Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки на клопотання щодо ідентифікації особи ОСОБА_5 та документування його свідоцтвом є підставою для продовження строку затримання позивача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 183-7 КАС (у редакції, чинній на час затримання відповідача) у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Як зазначалося, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2017 по справі № 754/10750/17 відповідача було затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до частини одинадцятої статті 289 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом, що розглядається) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (частина дванадцята статті 289 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом, що розглядається))

Пунктом 2 частини тринадцятої статті 289 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом, що розглядається) умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що вжиття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, або його територіальним органом дій, спрямованих на ідентифікацію затриманого іноземця або особи без громадянства, та не отримання цієї інформації чи документів з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства, необхідних для ідентифікації особи, станом на час звернення до суду з позовом про продовження строку затримання, є безумовною підставою для задоволення цього позову.

Як зазначалося, позивачем було вжито дії, спрямовані на ідентифікацію відповідача, та направлено до Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки відповідний запит. Проте, станом на час звернення до суду з позовом, інформації чи документів, необхідних для ідентифікації відповідача позивачу не надійшли. У суду також відсутні відомості про надходження цієї інформації чи документів станом на час розгляду даної справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що запит до Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки був направлений позивачем лише через п'ять з половиною місяців з дати затримання позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначена бездіяльність не є предметом розгляду даної справи, а позивач не позбавлений можливості оскаржити її до суду.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 03.04.2018.