Справа № 826/4210/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову

29 березня 2018 року м. Київ № 826/4210/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про вжиття заходів забезпечення позову по справі

за позовомОСОБА_1
доДержавної міграційної служби України
про визнання протиправним та скасування наказу № 294 від 18.11.2016 р., зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу № 294 від 18.11.2016 р., зобов'язання вчинити дії.

Разом із позовною заявою, позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Державній міграційній службі України, її територіальним органам та підрозділам вчиняти дії, спрямовані на знищення паспорту громадянина України НОМЕР_2, виданого Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим 16.02.2013 р., та паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданого 20.02.2013 р. підрозділом - 0103. Встановити заборону на вчинення цих дій до набрання законної сили рішенням суду.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обумовлено тим, що оспорюваним наказом Державної міграційної служби України №294 від 18.11.2016 р. відповідач визнав недійсними (анульованими), у тому числі, бланк паспорту громадянина України НОМЕР_2 та бланк паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, які були використані для документування позивача, відповідно, Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим 16.02.2013р., та підрозділом 0103 ГУ ДМС України в АР Крим 20.02.2013 р.

Внаслідок видання зазначеного наказу, паспорти позивача було визнано недійсними та, як наслідок, вилучені у нього службовими особами Представництва України при Палестинській Національній Адміністрації 10.10.2017 р. Визнавши недійсним (анулювавши) бланк паспорту громадянина України НОМЕР_2 та бланк паспорту для виїзду за кордон НОМЕР_1, видані ОСОБА_1, відповідач, виходячи з положень ч. 1 ст.22 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», позбавив позивача можливості посвідчити свою особу та підтвердити громадянство України, у тому числі за кордоном, а також позбавив права на виїзд з України та в'їзд в Україну, внаслідок чого відповідач протиправно обмежив та фактично порушив гарантовані Конституцією України права, свободи та інтереси возивача.

За повідомленням Представництва України при Палестинській Національній Адміністрації в листі від 05.03.2018 р., паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим 16.02.2013р., та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданий 20.02.2013 підрозділом - 0103, із супровідним листом Представництва № 61622/16-523/2-69 від 26.02.2018р. будуть надіслані до Державної міграційної служби України дипломатичною або командирською поштою через канцелярію Посольства України в Державі Ізраїль для їх подальшого знищення.

Відповідач та його територіальні органи чи підрозділи, отримавши від Представництва України при Палестинській Національній Адміністрації, будуть зобов'язані знищити оформлені на ім'я позивача паспорт громадянина України НОМЕР_2 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1.

Знищення цих документів унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача у разі задоволення судом його позову в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу оформлені на його ім'я паспорти. Зокрема, в разі знищення паспортів громадянина України, позивач, перебуваючи за межами України, буде позбавлений можливості підтвердити належність до громадянства України, а також повернутися на територію України. У свою чергу, відновлення позивачу паспортів громадянина України буде ускладнено у зв'язку із зберіганням документів про набуття ним громадянства України в ГУ ДМС України в АР Крим на анексованій території АР Крим.

Крім того, вилучені у позивача та надіслані відповідачу для подальшого знищення, паспорт громадянина України НОМЕР_2 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 під час розгляду судом позовної заяви будуть мати значення доказу, оскільки спростовують твердження відповідача про те, що бланки цих паспортів не було використано та вони залишились в територіальних органах та підрозділах ГУ ДМС України в АР Крим на момент анексії Російською Федерацією території АР Крим.

Викладене свідчить, на думку представника позивача, про наявність підстав для термінового забезпечення поданого позову шляхом заборони відповідачу та його територіальним органам чи підрозділам вчиняти дії щодо знищення оформлених на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорту громадянина України НОМЕР_2, виданого Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим 16.02.2013р. та паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданого 20.02.2013 підрозділом - 0103, до набрання рішенням суду законної сили.

Вивчивши заяву про забезпечення адміністративного позову та подані матеріали, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 цього Кодексу).

Однак, позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена протиправністю оскаржуваного рішення.

Слід зазначити, що протиправність дій відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення повинно бути встановлено в ході розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 цієї статті).

Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 150, 154 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, передбаченими ст. ст. 294, 295 цього ж Кодексу.

Суддя І.П.Васильченко