Справа № 826/26521/15
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року № 826/26521/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючої судді Вєкуа Н.Г., суддів Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Міністерства оборони України

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2015 ВП 45281817.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.12.2013 у справі 760/20252/13-а задоволено його позов, якою зокрема серед іншого Міністерство оборони України зобов'язано призначити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 20 місячного грошового забезпечення, як особі звільненої з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період служби. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. В подальшому, 23.02.2015 позивачем було отримано суму в розмірі 3 051 грн., в якості виконання рішення. 30.10.2015, у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09.12.2013, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчено виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову. Натомість позивач зазначає, що виплачена Міністерством оборони України сума у розмірі 3 051 грн. не відповідає розміру 20 місячного грошового забезпечення, а тому оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки рішення не виконано у повному обсязі.

В запереченні на адміністративний позов представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просив відмовити в задоволенні адміністративного позову та зазначив, що в проваджені відділу перебував виконавчий лист Солом'янського районного суду м. Києва, виданий 06.02.2014 у справі 760/20252/13-а про зобов'язання призначити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 20 місячного грошового забезпечення, як особі звільненої з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період служби. Постановою від 03.11.2014 відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання вказаного рішення суду. На виконання вказаної постанови державного виконавця, Міністерством оборони України позивачу перераховано кошти в розмірі 3 051 грн. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 у вказаній справі, роз'яснено, що одноразова грошова допомога у зв'язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби в розмірі 20-місячного грошового забезпечення, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 у відповідності до п.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», повинна обраховуватись виходячи з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовця на момент встановлення втрати працездатності (встановлення інвалідності). Проте, зазначену ухвалу 30.07.2015 скасовано Київським апеляційним адміністративним судом та відмовлено позивачу у задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення. 30.10.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з фактичним повним виконанням, копію якої разом з оригіналом виконавчого документа направлено до Солом'янського районного суду м. Києва.

Представник Міністерства оборони України в запереченні на позов вказав, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі 760/20252/13-а було виконано у повному обсязі, позивачу виплачено належну до стягнення одноразову грошову допомогу в розмірі 20 місячного грошового забезпечення, як особі звільненої з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період служби, що також підтверджується рішенням Київського апеляційного адміністративного суду та яким та відмовлено позивачу у задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення. Тому немає підстав для скасування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження та задоволення адміністративного позову.

У судовому засідання 12.07.2017, виходячи з положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Кодексу адміністративного судочинства України, що була чинною на 12.07.2017), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність подальшого розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем, відповідачем та третьою особою документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09.12.2013 постановою Солом'янського районного суду м. Києва у справі 760/20252/13-а, яка залишена без змін за наслідками перегляду в апеляційному та касаційному порядку, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Вказаним рішенням серед іншого, Міністерство оборони України зобов'язано призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 20 місячного грошового забезпечення, як особі звільненої з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період служби.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Постановою від 03.11.2014 відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання вказаного рішення суду у справі ? 760/20252/13-а.

В подальшому, на виконання постанови Солом'янського районного суду м. Києва, 23.02.2015 Міністерство оборони України платіжним дорученням 312 перерахувало позивачу кошти у розмірі 3 051 грн.

Разом з тим, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 у вказаній справі, роз'яснено, що одноразова грошова допомога у зв'язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби в розмірі 20-місячного грошового забезпечення, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 у відповідності до п. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», повинна обраховуватись виходячи з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовця на момент встановлення втрати працездатності (встановлення інвалідності).

Проте, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 задоволено апеляційну скаргу Міністерства оборони України та скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 про роз'яснення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, Міністерства оборони України, відмовлено позивачу у задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення.

30.10.2015, у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 45281817, копію якої разом з оригіналом виконавчого документа направлено до Солом'янського районного суду м. Києва.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду за оскарженням вказаної вище постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2015, оскільки вважає, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва не виконано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року 606-XIV (далі - Закон 606-XIV), який був чинним на час прийняття оскаржуваної постанови, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. (стаття 2 Закону 606-XIV).

Статтею 11 Закону 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. (стаття 6 Закону 606-XIV).

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем 30.10.2015 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-а-610/13 виданого 20.12.2013 Солом'янським районним судом м. Києва, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Підстави для закічення виконавчого провадження передбачає ч. 1 ст. 49 Закону 606-XIV, відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

31) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, судом встановлено, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України керувався наступними обставинами.

Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що на виконання виконавчого листа 2-а-610/13 від 06.02.2014, виданого Солом'янським районним судом м. Києва, платіжним дорученням 312 від 23.02.2015 Міністерством оборони України перераховано кошти ОСОБА_1 у сумі 3051 грн.

В подальшому, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 у вказаній справі, роз'яснено, що одноразова грошова допомога у зв'язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби в розмірі 20-місячного грошового забезпечення, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 у відповідності до п. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», повинна обраховуватись виходячи з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовця на момент встановлення втрати працездатності (встановлення інвалідності).

Проте, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015, яка набрала законної сили, задоволено апеляційну скаргу Міністерства оборони України та скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 про роз'яснення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 та відмовлено останньому у задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення.

Зокрема, судом встановлено, що Київський апеляційний адміністративний суд постановляючи ухвалу від 30.07.2015 про відмову у роз'ясненні ОСОБА_1 судового рішення у справі 760/20252/13-а за його позовом зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення 312 від 23.02.2015, копія якого наявна в матеріалах справи, відповідач на виконання рішення суду перерахував на користь позивача кошти у сумі 3051,00 грн. З огляду на цю обставину, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача, надіслана ним до суду першої інстанції 12.03.2015, задоволенню не підлягає, так як на момент звернення з відповідною заявою рішення суду було виконаним.

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, приймаючи рішення у справі, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що Київський апеляційний адміністративний суд скасовуючи ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 про роз'яснення судового рішення у справі 760/20252/13-а, зазначив, що згідно платіжного дорученням 312 від 23.02.2015 Міністерство оборони України перерахувало кошти ОСОБА_1 у сумі 3051 грн., тобто на момент звернення із відповідною заявою про роз'яснення судового рішення воно було виконаним.

Тобто, вказаною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду, яка 30.07.2015 набрала законної сили та має приюдиційне значення при вирішенні спору у даній справі, з тих підстав, що постановляючи ухвалу про відому у роз'ясненні судового рішення Київський апеляційний адміністративний суд надавав оцінку стосовно виконання боржником - Міністерством оборони України рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 у справі 760/20252/13-а, що обґрунтовано стало підставою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2015 ВП 45281817.

З врахуванням викладеного, колегія суддів, приходить до висновку, що відповідач приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2015, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду, діяв на підставі та в межах повноважень передбачених чинним законодавством України.

Таким чином, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи позивача в повному обсязі та вважає, що вимоги позову є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко