Справа № 826/1588/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №826/1588/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1718/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник відповідача - Перепелюк О.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2017 року (суддя Федорчук А.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року (судді: Саприкіна І.В. (головуючий), Аліменко В.О., Кучма А.Ю.) у справі № 826/1588/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А Продакшн" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "А Продакшн" (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.01.2013 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 217 383,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 54 345,75 грн, №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем на суму 207 031,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 51 757,75 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року, позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення визнано протиправними та скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року вищезазначені судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що судами не було досліджено та надано правову оцінку посиланням контролюючого органу на підписання первинних документів, зокрема додаткових накладних, особою, яка заперечує свою участь у проведенні будь - якої діяльності контрагента позивача, зокрема й щодо підписання будь-яких первинних документів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року, позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентом фактично відбулись, що підтверджено належно оформленими первинними документами, зокрема і податковими накладними, а отже позивачем цілком правомірно сформовано валові витрати та податковий кредит за такими операціями. Також вказали, що відповідачем не було надано доказів наявності вироків щодо контрагента позивача, а укладені договори недійсними в судовому порядку не визнавались.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2017 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства.

В доводах касаційної скарги контролюючий орган наводить норми матеріального та процесуального права, звертає увагу на висновки Верховного суду України в аналогічних правовідносинах та на невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам справи, вказує на безпідставність відхилення судами посилання контролюючого органу на неправомірність формування позивачем податкового обліку за господарськими операціями з ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» на підставі первинних документів, що підписані ОСОБА_5, з огляду на порушення кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, щодо створення ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь», відповідно до матеріалів якої засновником та директором вказаного підприємства є ОСОБА_5, згідно пояснень якого, він зареєстрував вказане підприємство за грошову винагороду на прохання невстановленої слідством особи без мети здійснення фінансово-господарської діяльності та ніякого відношення до діяльності цього господарюючого суб'єкта не має.

Товариство відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надало.

Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні, відповідно до ст. 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Відповідно до пп. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з приписами пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України до витрат, не відносяться не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом положень п. 198.6 цієї ж статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України).

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1 цієї статті Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назву, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ, - продавця товарів (послуг); податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник ПДВ; повна або скорочена назву, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ, - покупця (отримувача) товарів (послуг); опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість, обсяг; ціна постачання без врахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно - правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно зі ст. 1, ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

У відповідності до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

За змістом абз. 1 п. 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за №1333/20071, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у цьому пункті (абз. 8 п.1 вказаного Порядку).

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у п. 16 вказаного Порядку, усі примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Як встановлено судами Товариство мало фінансово-господарські взаємовідносини за договорами про надання послуг з ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь». На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій позивачем було надано первинні документи, зокрема, договори, акти здачі - приймання робіт (надання послуг), податкові накладні, рахунки - фактури). Суми ПДВ, за податковими накладними, виписаними вказаним контрагентом на користь позивача, були включені останнім до податкового кредиту, а понесені витрати на оплату за договорами віднесено до валових витрат.

Разом з тим, як вбачається з вказаних первинних документів, що наявні в матеріалах справи, всі вони від імені ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» підписані гр. ОСОБА_5, який заперечує свою причетність до проведення діяльності вказаним суб'єктом господарювання та до підписання первинних документів.

Тобто, фактично первинні документи та податкові накладні є неналежно оформленими та підписаними не повноважними особами звітними документами, які не посвідчують факт придбання робіт (послуг), а отже контролюючий орган обґрунтовано дійшов висновку про неможливість прийняття до уваги вказаних первинних документів, складених ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь», за підписом особи, яка заперечує свою участь у господарській діяльності ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь», а відповідно і безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за такими первинними документами.

Колегія суддів зазначає, що з постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2017 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року не вбачається, що судами, з метою перевірки (спростування) показів гр. ОСОБА_5, які були надані під час досудового слідства в порушеній кримінальній справі за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, щодо створення ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь», було допитано вказану особу в судовому засіданні під час розгляду справи, зокрема такий для надання показів не викликався. А отже враховуючи, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо посадової особи контрагента гр. ОСОБА_5 не було постановлено вироку, не може спростовувати достовірність його пояснень відносно своєї непричетності до проведення діяльності господарюючим суб'єктом - ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь», у тому числі і до підписання документів.

Суд звертає увагу, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів, які підтверджують фактичне проведення відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що позивачем всупереч вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не було спростовано та надано належних доказів, які б спростовували доводи контролюючого органу щодо неправомірності формування витрат та податкового кредиту на підставі не належно оформлених та підписаних неповноважними особами первинних документів.

Також суд зазначає, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема відшкодування сплаченого ПДВ у складі ціни придбаного товару. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь - яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо) в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.

Проте позивачем не було надано будь - яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальника послуг,, що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, також свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування податкового обліку позивача за господарськими операціями з ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь».

Таким чином, доводи касаційної скарги Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві є обґрунтованими.

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша ст. 351 Кодексу адміністративного судочинства України). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя ст. 351 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, враховуючи статті 138, 139, 198, 201 Податкового кодексу України колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суд першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного скасування податкових повідомлень - рішень, що були прийняті контролюючим органом у відповідності до норм податкового законодавства, а тому касаційна скарга Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року у справі № 826/1588/13-а скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "А Продакшн" в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду