Справа № 823/1123/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року справа № 823/1123/18
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Цаплі І.Ю.,

представників позивача Хмельницької Л.М. (на підставі закону), Давигори С.А. (за довіреністю),

представника відповідача Гончара Г.В. (за довіреністю),

представника третьої особи Дахновської Т.М. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання протиправною та скасування відмови у реєстрації місця проживання та зобов`язання вчинити дії,

встановив:
06 березня 2018 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Департаменту організаційного забезпечення Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36), в якій просить:

1) визнати протиправною та скасувати відмову у реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 ;

2) зобов`язати Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 ;

3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати (включаючи витрати на правову допомогу).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради через Центр надання адміністративних послуг із заявою про її реєстрацію в домоволодінні її матері ОСОБА_1 до якої додала: свідоцтво про народження, договір міни, талон про реєстрацію місця проживання в Україні, будинкову книгу (оригінал), квитанцію про сплату адміністративного збору, копії паспортів заявників, копію заяви ОСОБА_2 від 22.02.2018.

26 лютого 2018 року ОСОБА_2 отримала від Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради відмову, яка мотивована тим, що нею не подано необхідних документів, а саме : відсутній паспорт громадянина України, відповідно до ст. 21 Закону України № 5492 від 20.11.2012.

Таку відмову позивач вважає протиправною, а тому вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Крім того, ОСОБА_1 (мати ОСОБА_2 ) в судовому засіданні пояснила, що її дочка навчається у 9 класі Першої міської гімназії м. Черкаси і має намір після закінчення вступити до ліцею, для цього їй необхідний паспорт громадянина України у формі карти, що містить безконтактний електронний носій. Для отримання паспорта їй необхідно надати довідку про місце реєстрації, а оскільки їх сім`я не мала постійного житла то дочка ніде не була зареєстрована. Тому виникла необхідність звернутися до органів реєстрації. Законодавець врегулював питання реєстрації місця проживання Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV. Зміни до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на, які посилається представник відповідача внесені тоді коли дочці вже виповнилося 14 років, а тому закон зворотної дії в часі не має.

Представник відповідача у відзиві на позов, зазначив, що заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що дійсно, в Правилах реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 зазначено: «документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження.»

Однак, Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» чітко визначає вік з якого особа має отримати паспорт громадянина України. Саме даним нормативно-правовим актом визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Зміни відносно паспортизації з чотирнадцяти років до Закону № 549 внесені законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» № 1474-VIII від 14.07.2016, тобто після набрання чинності Правил № 207.

Зокрема, листом Міністерства юстиції України від 30.01.2009 № Н- 35267-18 щодо порядку застосування нормативно-правових актів визначено, що у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, у ситуації, що склалась при реєстрації місця проживання громадян по досягненню 14 років, необхідно застосовувати норми ст. 21 Закон № 5492 (на який є посилання в інформаційній картці), зокрема: громадяни, які досягли 14 років зобов`язані мати паспорт, який подавати для реєстрації місця проживання.

Представник третьої особи підтримала позицію позивача та просила позов задовольнити.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено таке.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.8).

22.02.2018 звернулася до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання (а.с.14) до якої додала такі документи:

1) свідоцтво про народження;

2) договір міни (копія);

3) талон про реєстрацію місця проживання в Україні;

4) будинкову книгу (оригінал);

5) квитанції про сплату адміністративного збору;

6) копії паспортів батьків заявника;

7) інші документи копію заяви ОСОБА_2 , що підтверджується описом №14337-РМП (а.с.13).

22.02.2018 Управлінням з питань державної реєстрації Департаменту Черкаської міської ради відмовлено у реєстрації місця проживання, з підстав не подання необхідних документів, а саме відсутній паспорт громадянина України, відповідно до ст. 21 Закону України №5492 (а.с.14 зворотній бік).

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими народними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV(надалі - Закон №1382) та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 1ст. 2 Закону №1382, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в країні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У свою чергу, на виконання положень Закону №1382 та з метою визначення процедури реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі по тексту Правила).

Відповідно до ст. 6 Закону №1382, для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Згідно Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників) (п.18).

Судом встановлено, що для реєстрації місця проживання були подані такі документи:

1) свідоцтво про народження;

2) договір міни (копія);

3) талон про реєстрацію місця проживання в Україні;

4) будинкову книгу (оригінал);

5) квитанції про сплату адміністративного збору;

6) копії паспортів батьків заявника.

Крім того, мати ОСОБА_2 . ОСОБА_1 надала згоду на її реєстрації в належному їй житлі (а.с.14 зворотній бік).

Орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації.

Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (п.11 Правил № 207).

Щодо посилання представника відповідача на Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» суд зазначає, що в ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» зазначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство У країни.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що зміни до даного Закону, зокрема до статті 21 внесені 14.07.2016, тобто тоді коли ОСОБА_2 вже виповнилось 14 років, а тому суд погоджується з позицію позивача проте, що закон зворотної дії у часі не має.

В той же час, суд наголошує, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним законом, що регламентує регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, тобто до спірних правовідносин, а Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на який посилається відповідач визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин 1, 2, 3 та 5 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. (ч.2 ст. 29 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що при вирішенні питання про застосування нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн, про, що свідчить квитанція № ПН1137291 від 05.03.2018.

Відповідно до ч.1, 4 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовну заяву задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради сплаченого судового збору у сумі 704,80 грн на користь позивача.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Давигорою С.А. укладено договір від 26.02.2018 про надання правової допомоги.

Відповідно до даного договору надання правої допомоги здійснюється у наступних формах:

1) консультації;

2) складання процесуальних документів;

3) захист від протиправних дій посадових осіб органів державної влади, зокрема написання скарг, заяв і відповідні органи, закрема у органи Державної фіскальної служби України;

4) надання правової допомоги у адміністративних провадженнях;

5) інші види послуг.

Гонорар це винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором (п. 1 ч. 3 Договору)

Згідно з п. 2 ч. 3 Договору гонорар складається з суми вартості послуг, а саме складання позовної заяви 800 грн та представлення інтересів в суді 2000 грн.

На підтвердження наданих послуг надано квитанцію прибуткового касового ордеру від 26.02.2018 на суму 2800 грн 00 грн.

З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Суд бере до уваги , що позивач документально підтвердив, що він сплатив 2800 грн. на виконання договору про надання правової допомоги. Тобто цей гонорар був фактичним. Водночас, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час , витрачений на виконання відповідних робіт , позовну заяву та значення справи для сторони, суд робить висновок, що справа не потребувала значних затрат часу на її підготовку, підготовка цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. При цьому суд враховує також, що судовий розгляд справи відбувася в одному судовому засіданні (протягом 45 хвилин).

Враховуючи викладене, беручи до уваги надані позивачем в обгрунтування своєї вимоги документи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення з Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 800 (вісімсот) грн, що були сплачені позивачем адвокату Давигорі С.А. за надання правової допомоги у цій адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову у реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ) здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпеченя Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту організаційного забезпеченя Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 800 (вісімсот) грн 00 коп., в стягнення решти суми витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складене 02 квітня 2018 року.

Суддя В.П. Тимошенко