Справа № 817/694/18
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2018 року м. Рівне №817/694/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1А.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому він просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язати нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1, починаючи з 16.02.2011 по 09.07.2017.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства він підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню. Так, з 16.02.2011 по 23.11.2017 перебував на обліку в Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та отримував компенсацію як фізична особа, яка надає соціальні послуги своїй мамі особі похилого віку, яка потребувала постійного стороннього догляду згідно з медичними висновками. Відтак, відмова відповідача в нарахуванні та сплаті єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування є протиправною. За таких обставин, позов просив задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 06.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 30.03.2018 о 10:00 год. в залі судових засідань Рівненського окружного адміністративного суду (м. Рівне, вул. 16 Липня 87).

19.03.2018 за вх.№5200/18 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечив проти задоволення позовних вимог повністю. Зокрема, зазначив, що на момент звернення позивача жодним нормативно-правовим актом не було визначено терміну "престаріла особа", а тому ОСОБА_1 не підлягав загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка постійно надає соціальні послуги громадянам похилого віку. Також вказав на те, що відповідачем на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення правових норм, що врегульовують питання визначення категорій осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню", що набрав чинності 12.05.2016, в березні 2018 було проведено донарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхуванню до органів доходів і зборів ОСОБА_1 за період з 12.05.2016 по 08.07.2017. Враховуючи вищевикладене, в позові просив відмовити повністю.

Ухвалою суду від 30.03.2018 прийнято відмову ОСОБА_1 від позову в частині позовних вимог. Закрито провадження в адміністративній справі №817/694/18 в частині визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та зобов'язання нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1 за період з 12.05.2016 по 09.07.2017.

В судовому засіданні 30.03.2018 позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Просив зобовязати відповідача провести належне донарахування єдиного внеску до органів доходів і зборів та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.03.2018 проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, та пояснив, що відповідачем повністю викладено покладений на нього обовязок, оскільки ним самостійно проведено донарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхуванню ОСОБА_1 за період з 12.05.2016 по 08.07.2017.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

16.02.2011 ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради з заявою про призначення йому щомісячної компенсаційної виплати по догляду за мамою ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3Т.), ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до даної заяви позивачу було призначено компенсаційну виплату у відповідності до "Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 29.04.2004 №558, як особі, яка постійно надає соціальні послуги громадянам похилого віку (а.с.41).

26.09.2012 позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячної компенсаційної виплати по догляду за мамою ОСОБА_3 та надав копію довідки Рівненської міської медико-соціальної експертної комісії від 24.09.2012 №0218632 про встановлення його мамі другої групи інвалідності. Відповідно до даної заяви виплата вищевказаних компенсаційних виплат була продовжена (а.с32-33).

З 09.07.2017, з дня досягнення ОСОБА_3 80 річного віку, позивачу автоматично нараховувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

20.11.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, відповідно до якої просив видати йому довідку про те, що він отримував компенсаційні виплати за надання соціальних послуг з лютого 2011 по час звернення. Вказав, що дана довідка необхідна йому для зарахування вищевказаного терміну в страховий стаж та призначення пенсії (а.с.10).

22.11.2017 ОСОБА_3 померла, у звязку з чим компенсаційні виплати позивачу були припинені.

Листом від 15.12.2017 за №0-2203/1 відповідачем у відповідь на звернення позивача було повідомлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради з призначенням компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги за мамою ОСОБА_3 09.07.1937, інвалідом ІІ групи з 12.09.2012 - довічно з 16.02.2011 по 22.11.2017. До даного листа було додано довідку про отримання допомоги позивачем (а.с.9).

Відповідно до Довідки про отримання допомоги ОСОБА_1А від 12.12.2017 за №5046, позивачеві призначалась компенсація у наступні періоди:

- з 16.02.2011 до 26.09.2012 як фізичній особі, яка надає соціальні послуги ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2;

- з 26.09.2012 до 25.10.2017 як фізичній особі, яка надає соціальні послуги ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 інваліду ІІ групи;

- з 25.10.2017 до 23.11.2017 як фізичній особі, яка надає соціальні послуги ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Листом від 26.12.2017 за №0-2203/2 відповідачем у відповідь на звернення позивача було зокрема повідомлено, що на момент звернення ОСОБА_3 було 73 роки, встановлена ІІ група інвалідності з 12.09.2012. В звязку з цим позивач не підлягав загальнообовязковому державному соціальному страхуванню. Вказано про те, що 09.07.2017 ОСОБА_3 виповнилося 80 років, а тому позивачу автоматично нараховувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с.8).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст.11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1058) загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема: непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Пунктами 1, 14 ч.1 ст.4 "Про збір та облік єдиного внеску на Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2464) передбачено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу або компенсацію відповідно до законодавства, - для осіб, зазначених у пунктах 9-14 цієї частини; один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно з ч.1, 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж це період протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 6 ст.20 Закону №1058 зокрема передбачено, що за осіб, зазначених у пунктах 8,11-14 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога і компенсації.

Відповідно до підпункту 3, пункту 1 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178 (далі Порядок №178), нараховується та сплачується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також за непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку №178 єдиний внесок нараховується: за осіб, зазначених у підпункті 3 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги або компенсацій, нарахованих за базовий звітний період.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування припиняється: у разі якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи; у разі закінчення терміну дії договору про добровільну участь або дострокового розірвання цього договору у випадках передбачених цим Законом; у разі якщо застрахованій особі відповідно до цього Закону призначено пенсію і вона не продовжує працювати або якщо застрахована особа відповідно до цього Закону набула права на довічну пенсію чи одноразову виплату; у разі смерті застрахованої особи.

Відповідно до пункту 1 "Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 29.04.2004 №558 (далі Порядок №558) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація).

Згідно пункту 16 Порядку №558 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають та виплачують щомісячну компенсацію, здійснюють контроль за діяльністю фізичних осіб, які надають соціальні послуги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачем надавалися соціальні послуги хворій особі похилого віку, яка не була здатна до самообслуговування і потребувала постійної сторонньої допомоги, і яка не обслуговувалася соціальними службами (а.с.18-48).

Зокрема, за висновками, які містяться у Витягах ЛКК від 16.02.2011 №939 та №938 Поліклініки №1 Рівненської центральної міської лікарні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонерка за станом здоровя потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування довічно; ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючий за станом здоровя може надавати постійно соціальні послуги довічно (а.с.45, 67).

Враховуючи дані обставини, позивачу була призначена компенсація як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 16.02.2011 по 22.11.2017, що не заперечується відповідачем.

Відповідно, за вказаний період призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 16.02.2011 по 22.11.2017 у відповідача виник обовязок нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1.

Твердження відповідача про те, що позивач не підлягав загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, як особа, яка надає соціальні послуги, до 12.05.2016 через законодавчу терміну "престаріла особа" і його невідповідність терміну "особа похилого віку", судом не приймається з огляду на наступне.

Згідно з ст.10 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку" від 16.12.1993 N 3721-XII громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Терміну "престаріла особа" жодним чинним нормативно-правовим актом не визначено.

Проте, на переконання суду, відсутність законодавчого визначення терміну "престаріла особа" не може слугувати достатньою підставою для відмови в реалізації права непрацюючих працездатних громадян України, які надають соціальні послуги, на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення правових норм, що врегульовують питання визначення категорій осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню" від 19.04.2016

№ 1109-VIII, що набрав чинності 12.05.2016, до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" внесено зміни. Зокрема, 1) статтю 1 було доповнено абзацом такого змісту: "термін "особа похилого віку" вживається у цьому Законі у значенні, наведеному в Законі України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні"; 2) у пункті 14 частини першої статті 11 слова "престарілим, який" замінено словами "особою похилого віку, яка", а слово "досяг" - словом "досягла". В абзаці тринадцятому пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" слова "престарілим, який" замінено словами "особою похилого віку, яка", а слово "досяг" - словом "досягла".

Вказаний закон прийнятий саме з метою усунення неоднозначного тлумачення норм чинного законодавства України, які встановлюють критерії визначення категорії осіб, що підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Відповідно, даним законом лише уточнено правові норми, які врегульовують питання визначення категорій осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, а не встановлено нові категорії осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню.

Більше того, на переконання суду, буквальний аналіз поняття "престаріла особа" та "особа похилого віку" дає підстави вважати, що вони є тотожними поняттями, оскільки мають однаковий правовий зміст та правове навантаження. Суд вважає, що розмежування даних понять є дискримінаційним підходом при визначенні категорії осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Як вже зазначалось судом, питання визначення осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, а також підстави і порядок нарахування та сплати єдиного внеску передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178.

На переконання суду, визначальним у вирішенні питання права на загальнообовязкове державне пенсійне страхування є надання соціальних послуг хворій особі престарілого (з 12.05.2016 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення правових норм, що врегульовують питання визначення категорій осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню" - похилого віку), яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.

Як вже зазначалось вище, за висновками, які містяться у Витягах ЛКК від 16.02.2011 №939 та №938 Поліклініки №1 Рівненської центральної міської лікарні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонерка за станом здоровя потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування довічно; ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючий за станом здоровя може надавати постійно соціальні послуги довічно (а.с.45, 67).

Тому, враховуючи, що позивач відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка надає соціальні послуги, то невиконання відповідачем покладеного на нього обовязку нарахувати та сплатити єдиний внесок лише з підстав неоднозначності понять, які по своїй суті є тотожними, є безпідставним та протиправним.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За правилами частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, суд враховує вимоги ч.1 ст.140 КАС України, яка передбачає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Враховуючи ту обставину, що позивач відмовився від позову в частині внаслідок задоволення відповідачем його позовних вимог щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1 за період з 12.05.2016 по 09.07.2017, подання ним відповідної заяви про присудження понесених судових витрат, а також задоволення інших позовних вимог судом, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача усієї суми понесених судових витрат у розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (вул.Драй-Хмари, 8/1,м.Рівне, 33024, ідентифікаційний №) до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради ( вул.Соборна, 12, м.Рівне, 33028, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та зобов'язати нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1 за період з 16.02.2011 по 11.05.2016.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2018 року.

Суддя Борискін С.А.