Справа № 800/346/17 (9991/1182/12)
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 березня 2018 року справа №800/346/17 (9991/1182/12)

адміністративне провадження №П/9901/343/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Хохуляка В.В., суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

за участю: секретаря судового засідання Лисенко О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Лиходій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження № 800/346/17 (9991/1182/12) за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

15 листопада 2012 року до Вищого адміністративного суду України надійшла позовна заява ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ВРЮ про визнання незаконними та скасування рішень, у якій з урахуванням зміни підстав і обґрунтування позовних вимог позивачі просили:

- визнати незаконним та скасувати рішення ВРЮ від 16 жовтня 2012 року №1158/0/15-12 в частині внесення подання до Верховної Ради України (далі - ВРУ) про звільнення ОСОБА_4, ОСОБА_1 з посад суддів Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за порушення присяги;

- визнати незаконним та скасувати подання ВРЮ від 18 жовтня 2012 року № 67/0/12-12 про звільнення їх з посад суддів зазначеного суду за порушення присяги.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2013 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2013 року, ОСОБА_1 подала до Європейського суду з прав людини заяву проти України.

Відповідно до пункту 1 Правила 42 Регламенту Європейського суду з прав людини заява ОСОБА_1 була об'єднана з іншими заявами громадян України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, поданими до Європейського суду з прав людини.

Рішенням від 19 січня 2017 року № 57154/13 Європейський суд з прав людини у справі "Куликов та інші проти України" постановив, що Україна порушила, в тому числі і щодо ОСОБА_1, пункт 1 статті 6 Конвенції у зв'язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України з підстави, встановленої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року; далі - КАС України), у якій просила скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2013 року та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Постановою Верховного Суду України від 7 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2013 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 вересня 2017 року закінчено підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

У зв'язку з початком роботи Верховного Суду матеріали позовної заяви 9 січня 2018 року передано до Верховного Суду та визначено Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою судді-доповідачу Хохуляку В.В.

Ухвалою від 26 січня 2018 року Верховний Суд прийняв справу до свого провадження та призначив справу до розгляду на 15 лютого 2018 року.

У зв'язку з клопотаннями сторін про відкладення розгляду справи, 15 лютого 2018 року розгляд справи відкладено на 1 березня 2018 року.

1 березня 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 28 березня 2018 року.

28 березня 2018 року в судовому засіданні за участю позивача та представника відповідача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

ОСОБА_1 в своїх поясненнях, відповіді на відзив та у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, на підтвердження чого навела наступні аргументи:

- оспорювані рішення ВРЮ прийняті всупереч вимогам Конституції України, законів України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР "Про Вищу раду юстиції" та 7 липня 2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів";

- ВРЮ, приймаючи зазначені рішення, не дотрималась правових позицій постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" та рішень Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 і 11 березня 2011 року № 2-рп/2011.

- вважає також, що ВРЮ порушила процедуру прийняття оспорюваних рішень: ОСОБА_1 була позбавлена можливості знайомитися з матеріалами справи, засідання проводилось без неї, а притягнення до відповідальності відбувалося після спливу встановлених законодавством строків;

- посилання відповідача на рішення Вищого адміністративного суду України є безпідставним, оскільки воно скасоване постановою Верховного Суду України, а справу направлено на новий розгляд;

- у рішенні Європейського суду України у справі "Куликов та інші проти України" встановлено, що провадження ВРЮ характеризувалось великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принципи незалежності та неупередженості;

- надаючи оцінку фактичним і юридичним аспектам провадження у кримінальній справі ОСОБА_10 та інших осіб ВРЮ фактично підміняє судову інстанцію, що є неприпустимим з точки зору фундаментальної засади незалежності суддів та суперечить чинному законодавству.

Представник відповідача в судовому засіданні, як і у відзиві на позовну заяву, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, на підтвердження чого зазначає такі аргументи проти позиції позивача:

- Конституцією та законами України ВРЮ наділено виключними повноваженнями встановлювати факт порушення суддями присяги та вносити подання про звільнення суддів з посад;

- суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 при розгляді кримінальної справи № 1-668/2011 допустила несумлінність, недбалість, порушивши вимоги чинного законодавства України, що викликає сумнів у її неупередженості та об'єктивності і свідчить про порушення позивачем присяги судді, у зв'язку з чим вона підлягає звільненню;

- приймаючи оспорювані рішення ВРЮ діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення прийняті обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано ВРЮ;

- оскаржуване рішення вже перевірялося в судовому порядку на предмет його законності та згідно постанови Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2013 року, яка набрала законної сили, визнано законним і обґрунтованим;

- крім того, представник відповідача звертає увагу, що у зв'язку з проведенням судової реформи, набранням чинності Закону України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" та Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» відбулися зміни у структурі судової системи країни та процедурі призначення, звільнення та притягнення до відповідальності суддів, про що також йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Куликов та інші проти України";

- рішенням у справі "Куликов та інші проти України" відхилено прохання щодо вжиття заходів індивідуального характеру щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, та постановлено, що найбільш прийнятною формою компенсації було б відновлення національного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Указом Президента України від 4 листопада 2004 року ОСОБА_1 призначена строком на п'ять років суддею Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Постановою ВРУ від 9 вересня 2010 року обрана на посаду судді вказаного суду безстроково.

До ВРЮ надійшло ряд звернень та скарг щодо порушення позивачем норм чинного законодавства під час розгляду нею кримінальної справи.

За результатами перевірки відомостей, зазначених у зверненнях та скаргах, член ВРЮ ОСОБА_11 12 вересня 2012 року звернувся до ВРЮ з пропозицією про внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за порушення присяги.

16 жовтня 2012 року ВРЮ прийняла рішення № 1158/0/15-12 про внесення подання до ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за порушення присяги, а 18 жовтня 2012 року - подання № 67/0/12-12 до ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги.

Не погоджуючись з такими рішеннями позивач оскаржила їх в судовому порядку.

Вищий адміністративний суд України постановою від 28 лютого 2013 року у справі № П/9991/1182/12 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив повністю.

Своє рішення Вищий адміністративний суд України аргументував тим, що ВРЮ за результатами проведеної перевірки встановила несумлінне ставлення судді Середньої Н.Г. до виконання своїх обов'язків. Вона необ'єктивно й упереджено розглянула кримінальну справу, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права. Внаслідок неправильної оцінки доказів і призначення м'якого покарання засудженим вдалося уникнути відповідальності за скоєні злочини. Вважає, що ці та інші встановлені ВРЮ дії судді Середньої Н.Г. при здійсненні правосуддя давали обґрунтовані підстави визнати їх такими, що плямують звання судді, викликають сумнів у її об'єктивності, неупередженості та незалежності, вказують на несумлінне виконання суддею своїх обов'язків і у підсумку свідчать про порушення нею присяги судді. Натомість дії ВРЮ повністю узгоджуються зі статтею 126 Конституції України, статтями 1, 3, 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про вищу раду юстиції».

Не погодившись із рішенням Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2013 року, ОСОБА_1 подала до Європейського суду з прав людини (далі - Суд) заяву проти України, в якій скаржилася на порушення національним судом статей 6 і 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), а саме: провадження стосовно звільнення її з посади судді було несправедливим та суперечило принципу незалежного і безстороннього суду, а звільнення значним чином вплинуло на її приватне життя.

З огляду на схожість заяви ОСОБА_1 з іншими заявами, поданими до Суду громадянами України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, усі ці заяви були об'єднані відповідно до пункту 1 Правила 42 Регламенту Суду.

19 січня 2017 року Суд ухвалив рішення у справі "Куликов та інші проти України", зокрема і за заявою ОСОБА_1 № 57154/13, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв'язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Суд, встановлюючи порушення за пунктом 1 статті 6 Конвенції, зазначив, що національні органи, розглядаючи справи заявників, не були незалежними і неупередженими. Суд послався на висновки у справі "Олександр Волков проти України" (пункти 109-31), у якій було встановлено, що провадження у ВРЮ і ВРУ характеризувалося великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принципи незалежності та неупередженості, а подальший перегляд справи судом не усунув ці недоліки. Також у рішенні Суд вказав на те, що у справі "Олександр Волков проти України" (пункти 166-67 та 173-85) Суд встановив, що звільнення заявника з посади судді становило втручання у його приватне життя, а також, що таке втручання не відповідало вимогам "якості закону", а тому не було правомірним у розумінні статті 8 Конвенції. Ці висновки застосовні і до заяв, що розглядаються, і Суд не вбачає причин відступати від них. Таким чином, як констатовано у рішенні Суду, було порушення статті 8 Конвенції щодо усіх заявників.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, як-от статей 6 і 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ЕТS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України».

Верховний Суд України постановою від 7 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 задовольнив частково, постанову Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2013 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Задовольняючи частково заяву, Верховний Суд України виходив із того, що згідно із визначеним чинним законодавством порядком виконання рішень Європейського суду з прав людини, а також враховуючи, що Верховний Суд України відповідно до наданих йому повноважень позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх, констатовані Європейським судом з прав людини порушення конвенційних та національних вимог в аспекті справи, що розглядається, можуть бути усунуті в спосіб скасування рішення суду касаційної інстанції з направленням справи до того самого суду для постановлення рішення відповідно до вимог адміністративного процесуального законодавства.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи дану адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, виходить з наступного.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон № 3477-IV), іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону № 3477-ІV виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

У справі "Куликов та інші проти України" Суд зазначив, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни. У зв'язку із цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть. Проте, враховуючи обсяг та обставини заяв, що розглядаються, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie даремними і безрезультатними.

Стаття 17 Закону № 3477-IV встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У свою чергу, стаття 18 Закону № 3477-IV визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду, тобто відповідно до статті 1 цього Закону - практику Суду та Європейської комісії з прав людини.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Внаслідок проведених у ході судової реформи змін, органом, до повноважень якого віднесено питання у тому числі, щодо призначення судді на посаду, забезпечення здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді, звільнення судді з посади тощо, є Вища рада правосуддя.

ОСОБА_13, звертаючись із цим позовом, оспорює законність рішення ВРЮ від 16 жовтня 2012 року №1158/0/15-12 в частині внесення подання до ВРУ про її звільнення з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та подання ВРЮ від 18 жовтня 2012 року № 67/0/12-12 про звільнення її з посади судді зазначеного суду за порушення присяги.

З огляду на положення статей 2, 5, 245, 266 КАС України та враховуючи, що оскаржувані рішення є індивідуальними актами, які виконали функцію індивідуального врегулювання прав та обов'язків позивача і стали підставою для протиправного звільнення її з посади судді, суд вважає за необхідне застосувати інший спосіб захисту порушеного права позивача, а саме - визнати оскаржувані рішення протиправними та скасувати їх.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги встановлені Європейським судом з прав людини порушення вимог статей 6, 8 Конвенції при розгляді справи позивача Вищою радою юстиції та Вищим адміністративним судом України, - суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування рішення ВРЮ від 16 жовтня 2012 року №1158/0/15-12 в частині внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за порушення присяги.

До такого висновку суд приходить також, керуючись приписами підпункту "б" частини третьої статті 10 Закону № 3477-IV, який передбачає, що з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, якими є відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції, яке здійснюється шляхом повторного розгляду справи адміністративним органом.

Крім того, рішення про часткове задоволення позову, прийнято не з підстав, які зазначав позивач, а відповідно до приписів Закону № 3477-IV з метою належного виконання рішення ЄСПЛ у справах "Куликов та інші проти України", "Олександр Волков проти України" шляхом повторного розгляду справи у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись статтями 22, 242-246, 250, 257-262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, підпунктом 5 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Вищої ради юстиції (04050, м. Київ, вул. Студентська, 12-а) про визнання незаконним та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 16.10.2012 № 1158/0/15-12 в частині внесення подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за порушення присяги.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду буде виготовлено протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Рішення складено у повному обсязі 2 квітня 2018 року.

Головуючий В.В. Хохуляк

Судді І.А. Васильєва

С.С. Пасічник

Р.Ф. Ханова

В.П. Юрченко