Справа № 808/2196/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року (о 10 год. 15 хв.)Справа № 808/2196/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Новікової Д.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерлайн»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» (далі ТОВ «Аерлайн», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем за результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача на підставі акта від 16.03.2017 №126/08-01-14-06/36465159, а саме:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 19.04.2017 №, яким збільшено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 1 525 639,50 грн., у тому числі за основним платежем 1 017 093,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 508 546,50 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 19.04.2017 №, яким збільшено суму податкового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 1 373 076,00 грн., у тому числі за основним платежем 915 384,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 457 692,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненних на заперечення (вх. №35678 від 14.12.2017). Зокрема, зазначає, що на підставі хибно зроблених висновків, не беручи до уваги наявні у позивача первинні документи (договори, кошториси, довідки вартості, акти виконаних робіт, податкові накладні, розрахункові документи та інші первинні документи і бухгалтерські регістри), не досліджуючи факт придбання товару (запасних частин), відповідачем зроблено необґрунтований доказами висновок про заниження суми податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет. Вказує, що актом підтверджено, що на момент укладання угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача ТОВ «ТД «Промтехцентр» був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак з приводу укладання, а також виконання будь яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку за такими договорами у ТОВ «Аерлайн» перепон не було, всі податкові накладні виписані і зареєстровані в ЄРПН у відповідності з вимогами Податкового кодексу України, а отже позивачем на законних підставах віднесено їх до податкового кредиту. Посилається на приписи ст. 61, 67 Конституції України та звертає увагу суду, що згідно із чинним законодавством України обовязок контролювати звітність контрагентів на субєктів підприємницької діяльності не покладено, також субєкт підприємницької діяльності не має права контролювати звітність або своєчасність сплати податків іншими особами. Вважає, що якщо віднесення сум до складу податкового кредиту відбувається на підставі належним чином оформлених податкових накладних, розрахункових, платіжних та інших документів, обовязковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника є правомірними. Окрім цього, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Ураховуючи вищевикладене, відсутність визнання у судовому порядку нікчемними договорів, укладених між позивачем і його постачальником ТОВ «ТД «Промтехцентр», а також враховуючи наявність податкових накладних, на підставі яких відповідні суми податку на додану вартість у складі вартості придбаного товару були включені позивачем до податкового кредиту, приймаючи до уваги, що зазначені податкові накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо невідповідності порядку оформлення цих податкових накладних вимогам Податкового кодексу України акт перевірки не містить, вважає, що позивачем цілком правомірно включено суми податку на додану вартість по отриманим від постачальника товарам до складу податкового кредиту, а тому просить адміністративний позов задовольнити та скасувати спірні рішення відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 11.08.2017 №829/08-01-10-04-10 (вх. №22722). Зокрема, зазначає, що під час перевірки проведено аналіз показників, що міститься у податкових деклараціях з ПДВ та податку на прибуток, поданих ТОВ «Аерлайн» за період з 01.07.2016 по 31.08.2016 та податкової інформації, отриманої та опрацьованої відповідно до ст. 72-74 Податкового кодексу України, а саме: даних Єдиного реєстру податкових накладних, інформаційних баз даних ДФС України, зясовано документальне оформлення позивачем господарської операції з ТОВ «ТД «Промтехцентр» за відсутності факту їх реального здійснення, оскільки контрагент не забезпечений трудовими ресурсами, відповідно до даних АС «Податковий блок» чисельність працюючих складає 1 особу; не забезпечений технічними ресурсами, основними засобами відповідно даних звіту Фінансовий результат інформація про наявність основних засобів відсутня; додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік не наданий, що свідчить про відсутність будь-яких основних фондів, транспортних засобів, обладнання, устаткування та іншого майна, які необхідні для здійснення діяльності в значних обсягах, згідно із фінансовим звітом субєкта малого підприємництва основні засоби відсутні. Вказує на відсутність можливості здійснення операцій, виходячи з проміжку часу та відстані, відсутність реального (законного) джерела походження (введення в обіг при первинному продажі) отриманого товару (робіт, послуг), відповідно до схем ухилення від оподаткування за липень та серпень 2016 року, що наведені в додатку до акту щодо взаємовідносин ТОВ «ТД «Промтехцентр» з його контрагентами ТОВ «Будпром-інвест», ТОВ «Естер-Маркет», ТОВ «Супрім-Груп», ТОВ «Альт-Стандарт», ТОВ «Ледеон», ТОВ «Топкрафт», ТОВ «Стальстандарт». Зауважує, що відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом п. 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку учасників відповідної операції. Ураховуючи, що первинні бухгалтерські документи, що виписані ТОВ «ТД «Промтехцентр» на адресу позивача складені з порушенням вимог ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та як наслідок не мають юридичної сили, не можуть бути підставою для бухгалтерського і податкового обліку та подальшого декларування податкових показників з податку на прибуток підприємства та ПДВ, у звязку із чим просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Аерлайн» () є юридичною особою, яка зареєстрована 10.04.2009, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Листом від 21.09.2016 №3532/10/8-33-14-013 Токмацька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області просила позивача про надання пояснень та їх документального підтвердження згідно із переліком, наведеним у запиті, по взаємовідносинам з ТОВ «ТД «Промтехцентр» (1) за липень 2016 року, на який підприємством надано відповідь за вих. №1210/1 від 12.10.2016.

У період з 02.03.2017 по 09.03.2017 була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «Аерлайн» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.07.2016 по 31.08.2016 при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «ТД «Промтехцентр», за результатами якої ГУ ДФС у Запорізькій області складений відповідний акт від 16.03.2017 №126/08-01-14-06/36465159.

Згідно із висновків Акту перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем:

пп. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства в сумі 915 384,00 грн., в тому числі за три квартали 2016 року в сумі 915 384,00 грн.;

пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, завищення податкового кредиту за період з 01.07.2016 по 31.08.2016 в сумі 1 017 093,00 грн. в тому числі за липень 2016 року 547 395,00 грн. та за серпень 2016 року 469 698,00 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що в ході проведеної перевірки податковим органом проведено аналіз показників, що міститься у податкових деклараціях з ПДВ та податку на прибуток, поданих ТОВ «Аерлайн» за період з 01.07.2016 по 31.08.2016 та податкової інформації, отриманої та опрацьованої відповідно до ст. 72-74 Податкового кодексу України, а саме: даних Єдиного реєстру податкових накладних, інформаційних баз даних ДФС України, зясовано документальне оформлення позивачем господарської операції з ТОВ «ТД «Промтехцентр» за відсутності факту їх реального здійснення, оскільки:

ТОВ «ТД «Промтехцентр» не забезпечено трудовими ресурсами, відповідно до даних АС «Податковий блок» чисельність працюючих складає 1 особу;

ТОВ «ТД «Промтехцентр» не забезпечено технічними ресурсами, основними засобами відповідно даних звіту Фінансовий результат інформація про наявність основних засобів відсутня; додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік не наданий, що свідчить про відсутність будь-яких основних фондів, транспортних засобів, обладнання, устаткування та іншого майна, які необхідні для здійснення діяльності в значних обсягах. Згідно із фінансовим звітом субєкта малого підприємництва основні засоби відсутні.

відсутня можливості здійснення операцій, виходячи з проміжку часу та відстані,

відсутнє реальне (законне) джерело походження (введення в обіг при первинному продажі) отриманого товару (робіт, послуг), відповідно до схем ухилення від оподаткування за липень та серпень 2016 року, що наведені в додатку до акту щодо взаємовідносин ТОВ «ТД «Промтехцентр» з його контрагентами ТОВ «Будпром-інвест», ТОВ «Естер-Маркет», ТОВ «Супрім-Груп», ТОВ «Альт-Стандарт», ТОВ «Ледеон», ТОВ «Топкрафт», ТОВ «Стальстандарт».

На підставі Акту та вказаних порушень відповідачем 19.04.2017 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 525 639,50 грн., у тому числі за основним платежем 1 017 093,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 508 546,50 грн.;

- № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1 373 076,00 грн., у тому числі за основним платежем 915 384,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 457 692,00 грн.

Вказані рішення були 19.04.2017 направлені на адресу позивача та вручені поштою уповноваженому представнику за довіреністю 21.04.2017, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Позивач здійснив оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку.

Проте, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 26.06.2017 № 13664/999-99-11-01-02-27 оскаржувані рішення залишені без змін, а скарга без задоволення.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваних рішень, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України), який набрав законної сили 01.01.2011.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У відповідності до пункту 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань, перераховує суми податку до бюджету.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Згідно з інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у звязку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток та сум податку на додану вартість при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як встановлено з матеріалів справи, 01 грудня 2015 року між ТОВ «Аерлайн» («Покупець») та ТОВ «ТД «Промтехцентр» («Постачальник») укладений договір поставки №0112, за умовами якого Продавець зобовязується продати, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити запасні частини до тракторної та екскаваторної техніки, надалі Товар, в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в підписаними Сторонами видаткових накладних, що є невідємними частинами цього Договору. Умови постачання здійснюються за погодженням сторін. Датою постачання вважається дата зазначена в видатковій накладній на певну партію Товару. Орієнтовна сума договору 15 000 000,00 грн., строк дії договору до 31.12.2016.

На виконання умов договору ТОВ «ТД «Промтехцентр» поставлено Товар, на який виписано (оформлено) видаткові накладні, перелік яких наведено на стор. 9-11 Акту перевірки, копії видаткових накладних долучено позивачем до матеріалів справи. Указані документи мають заповнені усі обовязкові реквізити, у тому числі місце складання, яке у даному випадку співпадає із юридичною адресою контрагента позивача, підписи осіб, які склали накладні та підприємств, що, на думку суду, спростовує посилання представника відповідача на встановлену перевіркою дефектність первинних документів.

Факт придбання позивачем у контрагента товарів підтверджується також податковими накладними, перелік яких також наведено на стор. 9-11 Акту перевірки, до матеріалів справи позивачем долучено реєстр отриманих податкових накладних.

Розрахунки між сторонами за договором поставки проводились у безготівковій формі, а саме позивачем перераховано грошові кошти на користь ТОВ «ТД «Промтехцентр» згідно із платіжними дорученнями від 12.07.2016 №1318, від 26.08.2017 №1467, від 01.09.2016 №1477, від 01.09.2016 №1480, від 06.09.2016 №1507, від 07.09.2016 №1514, від 14.09.2016 №1547, від 21.09.2016 №1590, від 07.10.2016 №1654, від 02.11.2016 №5198, від 14.11.2016 №1717 на загальну суму 6 230 000,00 грн.

До перевірки позивачем були надані товарно-транспортні накладні, які також долучені до матеріалів справи, реквізити яких наведені на стор. 12-14 Акту перевірки, таким чином, у ТОВ «Аерлайн» наявні первинних документів, які підтверджують транспортування товарів, зазначені документи не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо їх невідповідності щодо форми і порядку оформлення акт перевірки не містить.

Крім того, судом встановлено, що транспортування товару здійснювалось переважно самостійно позивачем власним транспортним засобом згідно із нотаріально посвідченим договором оренди транспортного засобу Mercedes-Benz Vito FH3987СМ з ОСОБА_3, а частково за рахунок підприємством постачальником.

Реалізацію продукції, придбаної у вищевказаного контрагенту підтверджують документи з продажу її кінцевому споживачу ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», Приватній агрофірмі «Дністер», ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат», ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГОК «Укрмеханобр», а саме договорами, специфікаціями, видатковими накладними, заявками, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, платіжними дорученнями тощо.

Таким чином, отримання позивачем товару від ТОВ «ТД «Промтехцентр», здійснення розрахунків, використання у власній господарській діяльності підтверджується наданими позивачем документами, які також були досліджені контролюючим органом під час проведеної перевірки, при цьому, наявність факту реалізації вказаного товару не спростовується відповідачем у Акті перевірки від 16.03.2017 №126/08-01-14-06/36465159.

Щодо посилань в Акті перевірки на відсутність реальної можливості здійснення поставок товару через відсутність у постачальника майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності, що було встановлено з наданої податкової інформації, суд вважає такими, що не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит з тих підстав, що згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Щодо доводів відповідача, про неможливості встановлення походження товару, який в подальшому реалізований позивачу, суд зазначає про те, що позивач не зобов'язаний та не має об'єктивної можливості під час придбання товару у контрагента встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин діяльності контрагента.

Окрім того, позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України, зокрема і в частині своєчасної подачі до контролюючих органів податкової звітності.

В Податковому кодексі України відсутня будь-яка норма, яка б позбавляла платників податків права на податковий кредит у випадку, коли постачальники (продавці) такого платника податків несвоєчасно подають податкову звітність, не декларують та/або не сплачують податки за тими ж операціями, а платник податку виконав усі передбачені законом умови та має необхідне документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентом за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентами зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.

В акті перевірки субєктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеним договором поставки, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманого товару, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків субєкта владних повноважень про їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено. Ці обставини вироком суду або постановою слідчого у кримінальній справі не були встановлені, а лише, як зазначено у Акті перевірки, витікають із отриманої податкової інформації та наявність окремих кримінальних проваджень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримання позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи згадані документи в сукупності та кожен зокрема суд вважає, що такі не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення. Таким чином, висновок контролюючого органу про безтоварний характер спірних операцій є передчасним, оскільки цей висновок не відповідає фактам, покладеним в його основу. Так, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та допустимими доказами. Викладені обставини та факти не відповідають таким ознакам, позаяк мають характер припущень.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) від 19.04.2017 №, яким збільшено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 1 525 639,50 грн., у тому числі за основним платежем 1 017 093,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 508 546,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) від 19.04.2017 №, яким збільшено суму податкового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 1 373 076,00 грн., у тому числі за основним платежем 915 384,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 457 692,00 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» (, місцезнаходження, 71600, Запорізька область, місто Василівка, вул.. Б. Хмельницького, буд.3) суму судового збору у розмірі 43480,73 грн., (сорок три тисячі чотириста вісімдесят гривен сімдесят три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений 30.03.2018.

Суддя І.В. Батрак