Справа № 804/915/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 березня 2018 р. Справа № 804/915/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудника С.В.,

при секретарі судового засідання Стогній К.В.,

за участі сторін:

позивача-1 ОСОБА_1,

позивача-2 ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про визнання рішення комісії з питань земельних спорів протиправним, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про визнання рішення комісії з питань земельних спорів Чечелівської районної у місті Дніпрі ради щодо погодження меж земельної ділянки, на яку претендують оформити своє право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, без погодження з суміжним землекористувачем ОСОБА_1 протиправним.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 року відкрито провадження у даній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 21.03.2018 року прибули позивачі та представник позивача-1.

Судом було поставлено питання про закриття провадження у справі, у звязку з тим, що даний спір є цивільно-правовим та випливає з питання права власності чи іншого речового права на нерухоме майно земельну ділянку.

Позивачі та представник позивача-1 про закриття провадження у справі заперечували.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, суд вважає, що дана справа підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.01.2017 року на засіданні комісії з питань земельних спорів Чечелівської районної у місті Дніпрі ради розглянуто звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з приводу вирішення земельного спору щодо непогодження меж земельних ділянок між суміжними землекористувачами, та вирішено погодити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 непогоджену межу земельної ділянки на вул.Крошки, буд. 60-62 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, згідно виданого документа на право власності на земельну ділянку по вул.Крошки, 58., без погодження суміжного користування з ОСОБА_1

Вказаним рішенням зазначено, зокрема, що межі земельної ділянки, яка бажають приватизувати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для обслуговування жилого будинку, не погоджені суміжним землекористувачем ОСОБА_1

Позивачі вказують, що ОСОБА_2, яка є законною дружиною ОСОБА_1 жодного разу не реалізовано право на отримання земельної ділянки з метою будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; це - право на земельну ділянку площею 79 кв.м., на яку безпідставно претендують ОСОБА_4 та ОСОБА_5

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства").

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Судом встановлено, що в даному випадку спірним є питання права власності чи іншого речового права на нерухоме майно земельну ділянку, на яку претендують як ОСОБА_4 та ОСОБА_5, так і ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справ, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо питання права власності чи іншого речового права на нерухоме майно земельну ділянку, на яку претендують як ОСОБА_4 та ОСОБА_5, так і ОСОБА_1 та ОСОБА_2, даний спір підлягає вирішенню в місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства, отже суд вважає за необхідне закрити провадження у адміністративній справі.

Згідно з частиною 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

В силу викладеного, суд вважає необхідним розяснити позивачу його право звернутися до місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами та доповненнями), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем - ОСОБА_2 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 15085092 від 02.02.2018 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 704,80 грн. підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 238, 241-244, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі № 804/ 915/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про визнання рішення комісії з питань земельних спорів протиправним.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1; вул.М.Комарова, буд.58, м.Дніпро, 49008) документально підтверджені судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Відповідно до частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, розяснити позивачу, що розгляд даної позовної заяви відноситься до юрисдикції цивільного суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Розяснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 30 березня 2018 року.

Суддя (підпис) ОСОБА_6