Справа № 826/15086/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року № 826/15086/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Київхліб»
доОфісу великих латників податків Державної фіскальної служби
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.08.2017 року
за участю представників сторін:

представника позивача Симбірцева Є.В. (довіреність від 09.01.2018 року № 1);

представника позивача Грищенко М.В. (довіреність від 09.01.2018 № П-05/14);

представника відповідача Коростильової О.П. (довіреність від 22.01.2018 року № 854/9/28-10-10-18);

представника відповідача Бондаренко Ю.В. (довіреність від 05.01.2018 року № 114/9/28-10-10-18);

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Київхліб» (далі також - ПАТ «Київхліб», позивач) з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі також - відповідач), в якому позивач просив суд:

1. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 серпня 2017 року, за яким ПАТ «Київхліб» донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 4 971 594, 00 грн., у тому числі за основним платежем - 3 314 396,00 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 1 657 198, 00 грн.;

2. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 серпня 2017 року за яким ПАТ «Київхліб» донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 13 258 540, 50 грн., у тому числі за основним платежем - 8 839 027, 00 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 4 419 513, 50 грн.;

3. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 серпня 2017 року за яким ПАТ «Київхліб» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у загальному розмірі 27 617 852, 00 грн., відображеного в деклараціях № від 19 лютого 2016 року (у розмірі 525 074, 00 грн.), № від 21 березня 2016 року (у розмірі 525 074, 00 грн.), № від 20 квітня 2016 року (у розмірі 4 043 905, 00 грн.), № від 20 травня 2016 року (у розмірі 4 044 306, 00 грн.), № від 21 червня 2016 року (у розмірі 4 044 306, 00 грн.), № від 20 липня 2016 року (у розмірі 4 044 306, 00 грн.), № від 19 серпня 2017 року (у розмірі 1 467 397, 00 грн.), № від 20 вересня 2016 року (у розмірі 259 987, 00 грн.), № від 20 жовтня 2016 року (у розмірі 8 663 497, 00 грн.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 24.01.2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України в чинній редакції), визначеній Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України" від 03.10.2017 №2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 24.01.2018 року, в яке представники сторін прибули, долучено відзив відповідача на позовну заяву. З метою ознайомлення з відзивом та надання відповіді на відзив оголошено відкладення судового засідання на 19.03.2018 року.

Через канцелярію суду 15.02.2018 року позивачем надано відповідь на відзив.

В судовому засідання 19.03.2018 року, в яке прибули представники сторін, позивачем підтримано позов та просив задовольнити його повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 19.03.2018 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 08 червня 2017 року по 29 червня 2017 року відповідачем було проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» () за період з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з ТОВ «Продекспорт-К» () за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року та з ТОВ «РІТЕЙЛ ТРЕЙД» () за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акт від 20 липня 2017 року № 2328/28-10-41-02/00381574, яким встановлено:

- заниження позивачем податку на прибуток за 2016 рік на загальну суму 8 839 027, 00 грн.;

- завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту в сумі 11 977 893, 00 грн. в результаті чого завищене від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту усього у сумі 8 663 497, 00 грн. та занижено податкове зобов'язання по ПДВ всього у сумі 3 314 396, 00 грн.

27 липня 2017 року позивачем подано заперечення на вказаний акт перевірки до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Разом з тим, рішенням відповідача від 07 серпня 2017 року висновки такого акту були залишені без змін.

Відповідачем, на підставі акта перевірки від 20 липня 2017 року, прийнято наступні податкові повідомлення-рішення (далі також - оскаржувані податкові повідомлення-рішення):

- № від 10 серпня 2017 року, за яким ПАТ «Київхліб» донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 4 971 594, 00 грн., у тому числі за основним платежем - 3 314 396, 00 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 1 657 198, 00 грн.;

- № від 10 серпня 2017 року за яким ПАТ «Київхліб» донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 13 258 540, 50 грн., у тому числі за основним платежем - 8 839 027, 00 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 4 419 513, 50 грн.;

- № від 10 серпня 2017 року за яким ПАТ «Київхліб» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у загальному розмірі 27 617 852, 00 грн., відображеного в деклараціях № від 19 лютого 2016 року (у розмірі 525 074, 00 грн.), № від 21 березня 2016 року (у розмірі 525 074, 00 грн.), № від 20 квітня 2016 року (у розмірі 4 043 905, 00 грн.), № від 20 травня 2016 року (у розмірі 4 044 306, 00 грн.), № від 21 червня 2016 року (у розмірі 4 044 306, 00 грн.), № від 20 липня 2016 року (у розмірі 4 044 306, 00 грн.), № від 19 серпня 2017 року (у розмірі 1 467 397, 00 грн.), № від 20 вересня 2016 року (у розмірі 259 987, 00 грн.), № від 20 жовтня 2016 року (у розмірі 8 663 497, 00 грн.).

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Між ПАТ «Київхліб» (Покупець), та ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (Постачальник) було укладено Договір поставки від 19 січня 2016 року № СГ1901-16 відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити Товар на умовах, що передбачені договором.

Пунктами 1.2, 2.3, 3.1 вказаного Договору встановлено, що кількість, асортимент, ціна Товару, строки (терміни) передачі (поставки) й оплати Товару, місце постачання (пункт поставки), умови постачання Товару визначаються Додатками до Договору, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця відбувається у момент фактичної передачі Товару та підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної. Ризик загибелі Товару несе Постачальник до моменту переходу права власності на Товар.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що Постачальник зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних з дотриманням строків реєстрації згідно чинного законодавства.

Додатком № 6 від 24 червня 2016 року до Договору поставки № СГ1901-16 від 19 січня 2016 року визначено, що Постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність Покупця Товар, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити пшеницю 3, 4, 5, 6 класу, українського походження, врожаю 2016 року в кількості 5 500, 000 тон (+/- 5%) за Ціною 5 430, 00 грн. за тону, на загальну суму 29 865 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ (4 977 500, 00 грн.).

Згідно з пунктом 6 Додатку № 6, Постачальник зобов'язаний здійснити поставку Товару не пізніше 31 серпня 2016 року на умовах: ЕХW зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» / Одеський морський торгівельний порт.

Згідно з пунктом 7 Додатку № 6, Покупець здійснює оплату за Товар за цим Додатком до Договору протягом 90 (дев'яносто) днів з моменту фактичного отримання Товару, підписання видаткових накладних та реєстрації Постачальником податкової накладної відповідно до умов Договору.

Додатком № 7 від 24 червня 2016 року до Договору поставки № СГ1901-І6 від 19 січня 2016 року визначено, що постачальник постачає пшеницю 3, 4, 5, 6 класу, українського походження, врожаю 2016 року в кількості 2 800, 000 тон (+/- 5%) за ціною 5 430, 00 грн. за тону, на загальну суму 15 204 000, 00 грн. в т.ч. ПДВ (2 534 000, 00 грн.).

Згідно з пунктом 6 Додатку № 7, Постачальник зобов'язаний здійснити поставку Товару не пізніше 20 вересня 2016 року на умовах: ЕХW зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» / Одеський морський торгівельний порт.

Згідно з пунктом 7 Додатку № 7, Покупець здійснює оплату за Товар за цим Додатком до Договору протягом 90 (дев'яносто) днів з моменту фактичного отримання Товару, підписання видаткових накладних та реєстрації Постачальником податкової накладної відповідно до умов Договору.

Всього за договором поставки ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОПР ЛТД» мало поставити на користь позивача 8 300,00 т. пшениці на загальну суму 45 069 000, 00 грн., в тому числі ПДВ 7 511 500, 00 грн.

ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» за наслідком здійснення поставки товару складено відповідні видаткові накладні та податкові накладні.

На підтвердження факту передачі товару між сторонами підписано акти приймання-передачі.

Додатково складено та підписано трьохсторонні акти між ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», позивачем та ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» про те, що ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» передало, а позивачем прийнято пшеницю на зерновому складі ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» /Одеський морський торгівельний порт, а ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» підтверджено надходження на ім'я позивача зазначеного в актах товару.

21 жовтня 2016 року між ПАТ «Київхліб» та ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН ЛТД» підписано додаткову угоду № 1 до додатку № 6, відповідно до якого внесено зміни до пунктів 3,4 додатку 6 та зменшено ціну товару. З урахуванням змін ціна товару за цим додатком становила 28 611 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ.

Сторонами підписано акт № 1 коригування вартості до додатку № 6, яким сторонами проведено коригування вартості поставленого товару за накладною № 14476 від 31 серпня 2016 року

21 жовтня 2016 року додатковою угодою № 1 до додатку № 7 сторонами внесено зміни до пунктів 3, 4 додатку № 7 та змінено ціну товару. З урахуванням змін ціна товару за цим додатком становить 14 565 000, 00 грн. в т.ч. ПДВ.

Сторонами підписано акт № 1 коригування вартості до додатку № 7, яким сторони провели коригування вартості поставленого товару за накладною № 14480 від 31 серпня 2016 року.

Таким чином, ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» здійснено за договором №СГ1901-16 від 19 січня 2016 року поставку товару на загальну суму 43 176 600, 00 грн.

Оплату було здійснено позивачем у безготівковій формі у повному обсязі, що відповідачем не заперечувалось.

Також, між ПАТ «Київхліб» (Покупець), та ТОВ «Кіровоградпродекспорт» (Постачальник) укладено Договір поставки від 15 грудня 2015 року № 15/12-1, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити відповідно до умов цього Договору шрот соняшниковий негранульований нормальної товарної якості, українського походження, врожаю 2015 року.

Пунктом 2.1. передбачено, що найменування кількість, ціна, вартість Товару, а також інші необхідні умови щодо Товару вказуються Сторонами в специфікаціях на кожну партію товару, які з моменту їх підписання складають невід'ємну частину договору.

Пунктом 3.1. договору Сторони погодили, що пункт (місце) поставки товару за цим договором є складські приміщення ТОВ «Оілпродакшен», умови поставки ЕХW відповідно до правил Інкотермс в редакції 2010.

Пунктом 3.3. договору визначено, що датою поставки партії товару вважається дата підписання Покупцем видаткової накладної та акту приймання-передачі Товару. Право власності на товар виникає у Покупця в пункті поставки з дати поставки Товару.

Відповідно до пункту 5.1. договору Покупець зобов'язаний здійснити оплату Товару в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів в розмірі, що дорівнює вартості фактично поставленого Товару чи партії товару, на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі договору та первинних документів, які підтверджують факт поставки Товару , протягом 90 календарних днів з дати поставки.

До цього договору сторонами підписано специфікацію № 2 від 28 грудня 2015 року на поставку шроту соняшникового негранульованого, українського походження, врожаю 2015 року (надалі - шрот) у кількості 1050.220 т., вартістю 4 358 413, 00 грн. (вт. ч. ПДВ), строк поставки до 31 січня 2016 року; специфікацію № 4 від 25 січня 2016 року на поставку шроту у кількості 1000, 00 т., вартістю 500 000, 00 грн. ( в т.ч. ПДВ), строк поставки до 31 січня 2016 року; специфікацію № 3 від 15 січня 2016 року на поставку шроту у кількості 506, 300 т., вартістю 2 366 952, 50 грн., строк поставки до 31 січня 2016 року.

Всього за договором поставки ТОВ «Кіровоградпродекспорт» на користь позивача було поставлено 1 556, 52 т. шроту на загальну суму 7 575 365, 50 грн., в тому числі ПДВ 1 262 560, 91 грн.

ТОВ «Кіровоградпродекспорт» за наслідками здійснення поставки товару складено відповідні видаткові накладні та податкові накладні.

Також, на підтвердження факту передачі товару між сторонами було підписано акти приймання-передачі.

Оплату здійснено позивачем у безготівковій формі у повному обсязі, що відповідачем не заперечується.

Зберігання отриманого товару позивачем здійснювалось на підставі договору відповідального зберігання №31 від 15 грудня 2015 року укладеного з ТОВ «Оілпродакшен», предметом якого є приймання та зберігання на складі, що належить зберігачу шроту соняшникового з насіння врожаю 2015 року для використання у харчовій промисловості, що відповідає ДСТУ 4492-2005, на умовах визначених договором.

Передача товару на зберігання підтверджується актами приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання.

Також, до цього договору підписано зведений акт за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року, яким підтверджено, що за цей період передано на відповідальне зберігання шрот соняшниковий врожаю 2015 року у кількості 155 652, 00 тон, з них повернено з відповідального зберігання 1 669, 66 т.

Крім того, між позивачем (Покупець) та ТОВ «РІТЕЙЛ ТРЕЙД» (Постачальник) укладено договір поставки № 28/03-6 від 28 березня 2016 року.

Згідно з пунктом 1.1. такого договору, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується оплатити олію соняшникову нерафіновану, українського походження врожаю 2015 року (Товар) наливом, згідно накладної та акту приймання передачі.

Відповідно до пункту 1.3 договору, кількість товару, одиниці виміру Товару та ціна одиниці виміру Товару зазначаються у накладній та акті приймання-передачі по кожній партії Товару. Сторони вправі підписати специфікацію/специфікації, в якій визначено кількість партії Товару, що підлягає поставці та інші умови за бажанням та розсуд Сторін.

Відповідно до пункту 3.4. договору, розрахунки за Товар здійснюються Покупцем протягом 120 календарних днів за кожну окрему партію товару з моменту поставки, та підписання актів приймання-передачі партії Товару. Сторони дійшли угоди, що строк розрахунку за Товар може бути продовжено у випадку укладання Сторонами відповідної додаткової угоди про продовження строку розрахунку.

Відповідно до пункту 5.1. договору, пункт постави Товару за цим Договором є склад: ТОВ «Олір Резорсіс», (), склад паливного вантажу ПАТ «ІМЖК» (Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 45), умови поставки СРТ, відповідно з правилами Інкотермс в редакції 2010 року.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що передача (приймання-здача) Товару здійснюється в пункті поставки, що вказано в п. п. 5.1. даного Договору та проводиться уповноваженими представниками Постачальника і Покупця, та оформлюється шляхом підписання накладних та актів приймання - передачі Товару. Датою поставки партії Товару вважається дата зазначена в накладних та актів приймання - передачі Товару. За кожним фактом відвантаження (передачі) Товару складається акт приймання-передачі Товару. Постачальний зобов'язується завершити поставку усього обсягу Товару, визначеного пунктом 2.3. цього Договору, Протягом 90 календарних днів з дати набуття чинності цим Договором.

Пунктом 5.6. договору визначено, що перехід ризиків та права власності на Товар відбувається в момент прийому-передачі Товару.

До даного Договору його Сторонами складено специфікацію № 1 від 28 березня 2016 року, якою вони погодили поставку наступної партії Товару: Олія соняшникова нерафінована українського походження врожаю 2015 року, кількістю 895, 69 тон, загальною вартістю 21 209 939, 20 грн., в т.ч. ПДВ - 3 534 989, 87 грн., строк поставки до 31 березня 2016 включно.

ТОВ «РІТЕЙЛ ТРЕЙД» за наслідком здійснення поставки товару складено відповідні видаткову та податкову накладні.

Також, на підтвердження факту передачі товару між сторонами підписано акт приймання-передачі.

31 травня 2016 року між ПАТ «Київхліб» та ТОВ «РІТЕЙЛ ТРЕЙД» підписано договір № 1 про внесення змін до договору поставки відповідно до якого було внесено зміни до п. 3 Специфікації та викладено у його у такій редакції: «кількість Товару, що поставляється з даної Специфікації становить 895, 69 тон, із них:

- 305, 00 тн., ціна однієї тони Товару складає - 23 370,00 грн. в т. ч. ПДВ.

- 590, 69 тн., ціна однієї тони Товару складає-23 680,00 грн. в т.ч. ПДВ».

При цьому, пункт 4 Специфікації було викладено в наступній редакції: «Загальна вартість Товару, що поставляється становить: 21 115 389, 20 грн. (Двадцять один мільйон сто п'ятнадцять тисяч триста вісімдесят дев'ять гривень 20 копійок) в т.ч. ПДВ - 3 519 231, 53 грн.».

Сторонами підписано акт № 31/05-16 від 31 травня 2016 року коригування вартості до договору поставки від 28 березня 2016 року № 28/03-16, яким сторони провели коригування вартості поставленого товару за раніше складеною видатковою накладною.

Таким чином, вартість поставленого Постачальником товару за розрахунком коригування кількісних і вартісних показників було зменшено на суму 94 550, 00 грн., в т.ч. ПДВ.

Оплату здійснено позивачем у безготівковій формі у повному обсязі, що відповідачем під сумнів не ставиться.

Сплачені за вказаним зобов'язанням кошти включені позивачем до сум податкового кредиту з податку на додану вартість та на їх розмір ним було збільшено від'ємне значення фінансового результату до оподаткування звітних періодів, що перевірялись податковим органом.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі норми матеріального права наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі також - ПК України), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 134.1 статті 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту та сум, на які збільшено від'ємне значення фінансового результату до оподаткування, мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

При вирішенні справи, суд враховує також правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену ним в Інформаційному листі від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, відповідно до якого процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1) встановлення факту здійснення господарської операції; 2) встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; 3) встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку; 4) встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; 5) встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати, для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що законодавство не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит, як і права на збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування, від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Так само як і на платника податків не покладається обов'язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як самостійно скористуватись наданими ПК України правами.

Враховуючи наведене, судом не приймається до уваги посилання представника відповідача на відомості податкової звітності контрагентів позивача та їх контрагентів, які є наступними у ланцюгу постачання товарів.

В контексті наведеного судом, зокрема, критично сприйнято посилання відповідача на податкову інформацію ГУ ДФС у Кіровоградській області від 25 липня 2016 року №147/11-23-12-02/37383685 стосовно взаємовідносин між підприємствами ТОВ «РІТЕЙЛ ТРЕЙД» за звітний період декларування ПДВ за березень 2016 року з контрагентом-постачальником СФГ «Любава-1» та контрагентами-покупцями ПАТ «Київхліб», відомості акту ГУ ДФС в Одеській області від 11 листопада 2016 року № 3143/15-54-14-01/19349403 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» з питань взаємовідносин з покупцями та постачальниками за період з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, за результатами якого було складено податкові повідомлення-рішення від 29 листопада 2016 року № та № .

При цьому, суд звертає увагу на те, що зазначені податкові повідомлення-рішення скасовані у судову порядку постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року по справі № 815/1809/17, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року.

Зокрема, під час розгляду вказаної адміністративної справи судами підтверджено фактичне здійснення ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» господарських операції з контрагентами-постачальниками ТОВ «САНОЛТА», ТОВ «Вернон шиппінг», а також про добросовісність дій платника податку, що полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність реального характеру виконання позивачем та його контрагентами своїх зобов'язань по вказаних вище договорах, з наведених підстав, є необґрунтованими.

З метою підтвердження реальності господарських операцій, що мали місце з його контрагентом, позивачем надано суду копії відповідних первинних документів, а саме: видаткових накладних, актів прийому-передачі товару, актів прийому-передачі товару на відповідальне зберігання, зведеного акту з відповідального зберігання товару, актів надання послуг, актів коригування вартості, специфікацій.

Разом з тим, необхідно зазначити, що підтвердження отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей, які постачалися ТОВ «Продекспорт-К» товарно-транспортними накладними, не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит та віднесення сум сплачених коштів до витрат підприємства, як на цьому наголошує відповідач, оскільки законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість та податку на прибуток.

Згідно із Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. В даному ж випадку позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення. А тому, безпідставним є твердження відповідача про те, що внаслідок відсутності товарно-транспортних накладних господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей фактично не мали місця (не здійснювалися).

Зазначена позиція була неодноразово висловлена і Вищим адміністративним судом України, зокрема в рішеннях від 18 вересня 2014 року по справі № К/9991/20420/12, від 05 червня 2014 року по справі № К/9991/62034/12, від 07 липня 2014 року по справі №К/9991/15656/11.

Наявні в матеріалах справи документи, перелік яких наведено вище, в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити.

Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні.

Крім того, суд враховує, що позивачем, з метою підтвердження реального характеру виконання сторонами своїх зобов'язань за вказаними вище договорами, сплачені кошти за якими були включені позивачем до сум податкового кредиту з податку на додану вартість та на їх розмір було збільшено від'ємне значення його фінансового результату до оподаткування звітних періодів, що перевірялись податковим органом, ПАТ «Київхліб» долучено до матеріалів справи документи, що підтверджують подальшу реалізацію придбаного у його контрагентів (ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ТОВ «Продекспорт-К» та ТОВ «РІТЕЙЛ ТРЕЙД») товару, а саме, зовнішньоекономічних контрактів та специфікацій до них, митних декларацій. Дійсний характер таких документів відповідачем не оспорюється.

З приводу твердження відповідача про відсутність у ПАТ «Київхліб» будь-яких складських документів щодо товару, отриманого від ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», суд звертає увагу на те, що між позивачем (Комітент) та ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» (Комісіонер) укладено договір комісії від 29 січня 2016 року №К2901-2.

Пунктом 3.10 договору комісії передбачено, що Комісіонер зобов'язаний забезпечити зберігання Товару з моменту прийняття його на комісію по акту приймання-передачі та до моменту передачі Товару покупцю-нерезиденту. Відповідальність за випадкове знищення чи пошкодження Товару несе Комісіонер.

Згідно статті 1021 Цивільного кодексу України, комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

Якщо при прийнятті комісіонером майна, що надійшло від комітента, або майна, що надійшло для комітента, будуть виявлені недостача або пошкодження, а також у разі завдання шкоди майну комітента комісіонер повинен негайно повідомити про це комітента і вжити заходів щодо охорони його прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Київхліб» отримало товар від ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», що відображено в актах приймання-передачі від 31 серпня 2016 року.

Одразу після отримання товару від ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», ПАТ «Київхліб» було передано цей товар Комісіонеру (ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл») за актами приймання-передачі товару на комісію від 31 серпня 2016 року.

Беручи до уваги зазначене, оскільки Комісіонером прийнято згідно акту приймання-передачі зерно, всі дії щодо зберігання зерна мав забезпечувати саме Комісіонер, а не позивач, оскільки в подальшому отриманий ним товар підлягав продажу на експорт.

Щодо питання відсутності у позивача карантинних сертифікатів, суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 28 січня 2015 року № 42 «Деякі питання дерегуляції господарської діяльності» скасовано обов'язковий принцип отримання карантинного сертифікату на, зокрема, пшеницю та олійні продукти.

З приводу відсутності сертифікатів про якість пшениці, що постачалась ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 627 Цивільного кодексу України врегульовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до умов договору поставки від 19 січня 2016 року № СГ1901-16 наявність саме сертифікатів якості не є обов'язковою, адже п. 4.2. цього договору зазначено, що одночасно з товаром постачальник зобов'язується передати покупцю документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, а саме: видаткову накладну, рахунок-фактуру. сертифікат якості (або інші документи щодо якості) партії товару, інші документи, які стосуються поставки товару.

Як вже зазначалось вище, на виконання умов договору поставки на адресу позивача виписані, серед інших документів, і картки аналізу зерна які містять штамп ПЗТ Лабораторії ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» та в яких зазначено якісні показники товару.

Беручи до уваги зазначене та те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09 квітня 2014 року № 1193-VІІ внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та скасовано обов'язкову сертифікацію якості зерна, вбачається, що ПАТ «Київхліб» має необхідні документи, що підтверджують відповідність якості товару встановленим нормативам.

Крім того, в контексті наведеного, суд звертає увагу на практику Вищого адміністративного суду України, відображену, зокрема, у його ухвалі від 15 липня 2015 року по справі № 813/3322/14, відповідно до якої, сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції; сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Порушення окремих умов договору (як-от неподання постачальником сертифікатів якості на товар), які не є істотними для сторін для досягнення цілі правочину (поставка товару), не може впливати на податкові зобов'язання однієї із сторін договору. Тому, неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.

Стосовно відсутності в базі даних ДП «Держреєстри України» даних щодо зберігача ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» та складу ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл», вбачається, що між ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» та ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» укладався не договір зберігання зерна, а договір про надання послуг, за умовами якого поклажодавець передає, а зерновий склад приймає на закрите зберігання таке майно: кукурудзу, ячмінь, пшеницю, ріпак, сою та іншу сільськогосподарську продукцію за заліковою вагою 130000,00 тон на місяць єдиноразового зберігання, на визначений цим договором умовах і в установлений строк зобов'язується повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним якості одержувачем, у стані передбаченому цим договором та законодавством, а також надає послуги з перевалювання зернових вантажів замовника, навантажувально-розвантажувальні роботи на морські судна на території ОМТ. Місце зберігання майна є територія ОМТП зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл».

Крім іншого, дані обставини встановлені у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року по справі № 815/1809/17, яка набрала законної сили.

Відповідно до п. 24 статті 1 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні», складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею 26 вказаного Закону встановлено, що договір складського зберігання укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Отже, наявність документів складського обліку вимагається у випадку існування між власником зерна і зерновим складом договору зберігання.

Таким чином, відповідачем не взято до уваги, що між ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» та ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» укладений інший вид цивільного договору, тому наявність складських документів не є обов'язковою у даному випадку, оскільки їх оформлення здійснюється при оформленні договору зберігання.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товару.

Слід зазначити, що податковий орган не посилається на відсутність реєстрації податкових накладних, на підставі яких позивачем нараховано податок на додану вартість, у встановленому порядку.

Відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за вказаними договорами, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з можливими протиправними діями постачальників.

А тому, твердження відповідача про відсутність реального характеру договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, не є обґрунтованим та належним засобами доказування, оскільки, позиція податкового органу щодо суперечності спірних угод інтересам держави не підкріплена відповідними доказами чи судовими рішеннями.

Враховуючи зазначене та те, що судом, в межах розгляду цієї адміністративної справи не встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, зокрема, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки від 20 липня 2017 року № 2328/28-10-41-02/00381574 про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Як наслідок, неправомірними є оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтуються на зазначених висновках акту перевірки.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не було доведено правомірність прийнятих ним рішень.

Згідно з вимогами статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Беручи до уваги наведене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 275 052, 02 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Київхліб» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, 83, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 серпня 2017 року, за яким ПАТ «Київхліб» донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 4 971 594, 00 грн., у тому числі за основним платежем - 3 314 396,00 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 1 657 198, 00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 серпня 2017 року, за яким ПАТ «Київхліб» донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 13 258 540, 50 грн., у тому числі за основним платежем - 8 839 027, 00 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 4 419 513, 50 грн.;

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 серпня 2017 року за яким ПАТ «Київхліб» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у загальному розмірі 27 617 852, 00 грн., відображеного в деклараціях № від 19 лютого 2016 року, № від 21 березня 2016 року, № від 20 квітня 2016 року, № від 20 травня 2016 року, № від 21 червня 2016 року, № від 20 липня 2016 року, № від 19 серпня 2017 року, № від 20 вересня 2016 року, № від 20 жовтня 2016 року.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г, ) на користь публічного акціонерного товариства «Київхліб» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, 83, ) понесені останнім судові витрати у розмірі 275 052,02 грн. (двісті сімдесят п'ять тисяч п'ятдесят дві гривні дві копійки).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Київхліб» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, 83, );

Відповідач : Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г, ).

Повне судове рішення складено 29.03.2018 р.

Суддя Л.О. Маруліна