Справа № 191/3691/17(2-а/191/153/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2018 року справа № 191/3691/17(2-а/191/153/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Шальєвої В.А. ,

секретарі судового засідання Федосєєвій Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Подоляк Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року у справі №191/3691/17 (прийнята у м.Синельникове, головуючий 1-ї інстанції Матіяш С.К.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.10.2017 року звернулась до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області), в якому просила визнати неправомірними та протиправними дії відповідача щодо відмови їй в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» та зобов'язати відповідача зарахувати до стажу державної служби періоди роботи на посаді старшого державного податкового інспектора з 08.06.1992 року по 16.01.1997 року, з 17.01.1997 року по 29.12.2014 року та призначити і виплачувати їй пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» з 18 червня 2017 року.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано неправомірними та протиправними дії Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, щодо відмови ОСОБА_1, в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та зобов'язано Дніпровське приміське об'єднане управління Пенсій фонду України Дніпропетровської області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи на посаді старшого державного податкового інспектора з 08.06.1992 року по 16.01.1997 року, з 17.01.1997 року по 29.12.2014 року та призначити і виплачувати ОСОБА_1, пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» з 18 червня 2017 року.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача і представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Дніпровському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 30.12.2014 року та отримує пенсію за віком на загальних підставах.

18.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу з заявою про перехід на інший вид пенсії.

Відповідач листом від 17.08.2017 року повідомив ОСОБА_1, що рішенням №149299 від 17.08.2017 року їй відмовлено в призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу» на підставі того, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що період державної служби позивача в податкових органах у спеціальному званні інспектора податкової служби зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 30.12.2014 року отримує пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка призначена на підставі заяви позивача від 30.12.2014 року та протоколу №2503 від 31.12.2014 року.

26.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Законом України «Про державну службу».

Відповідачем УПФУ відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком за Законом України «Про державну службу» через відсутність у позивача права на такий вид пенсії у зв'язку з відсутністю у позивача стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вирішуючи справу в межах апеляційного оскарження, суд виходить з наступного.

Позивач в період з 08.06.1992 року по 16.01.1997 року та з 17.01.1997 року по 29.12.2014 року працювала на посадах в органах державної податкової служби України на посадах інспектора податкової служби III рангу та інспектора податкової служби II рангу.

13.01.1994 року позивач прийняла присягу державного службовця.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що періоди роботи позивача з 08.06.1992 року по 16.01.1997 року та з 17.01.1997 року по 29.12.2014 року в Державній податковій інспекції по Синельниковському району Дніпропетровській області, Дніпропетровській міжрайонній державній податковій інспекції Дніпропетровської області ДПС пенсійним органом не зараховано до стажу державної служби.

За позицією органу Пенсійного фонду, оскільки позивачу як посадовій особі контролюючого органу присвоєно спеціальне звання, посада позивача не належить до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року.

Відповідно до ст.344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Згідно зі ст.343 Податкового кодексу України посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби; державний радник податкової служби I рангу; державний радник податкової служби II рангу; державний радник податкової служби III рангу; радник податкової служби I рангу; радник податкової служби II рангу; радник податкової служби III рангу; інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби III рангу.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року (далі по тексту - Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05.2017 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

За положеннями п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 (діючого до набрання чинності Законом №889-VIII України) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті податкової служби.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що періоди роботи позивача 08.06.1992 року по 16.01.1997 року та з 17.01.1997 року по 29.12.2014 року в Державній податковій інспекції по Синельниковському району Дніпропетровській області, Дніпропетровській міжрайонній державній податковій інспекції Дніпропетровської області ДПС повинні зараховуватися до стажу державної служби.

Статтею 90 Закону України №889-VIII встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з п.10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до п.12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року, які є чинними, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Оскільки позивач має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача з відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року та зобов'язання призначити такий вид пенсії.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.

Проте, судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано того факту, що при наявності спірного рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії позивачу за Законом України «Про державну службу», виконання рішення суду щодо призначення такого виду пенсії буде унеможливленим.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне для ефективного захисту прав, та інтересів позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень застосувати положення частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та вийти за межі позовних вимог, скасувавши рішення Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №149299 від 17 серпня 2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність відмови позивачу призначенні пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року у справі № 191/3691/17 задовольнити частково.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року у справі № 191/3691/17 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Скасувати рішення Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №149299 від 17 серпня 2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно Закону України «Про державну службу» з 18 червня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: В.А. Шальєва