Справа № 460/1958/16-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/12273/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта Дяків Л.В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року, ухвалену головуючим суддею Карпин І.М. о 14:50:28 у м. Яворові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення компенсації,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Пенсійного фонду України, Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - ГУПФУ у Львівській області) про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 6363,25 грн.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково: зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату компенсації за несвоєчасно виплачену нараховану пенсію згідно постанови Яворівського районного суду Львівської області від 30.08.2010 року за період з 30.05.2009 року по 29.05.2010 року, з 23.12.2012 року по червень 2013 року, з 30.05.2010 року по 22.07.2011 року та з 22.03.2012 року по червень 2013 року; в решті позовних вимог відмовлено.

ГУПФУ у Львівській області оскаржило постанову суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не застосовано наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки нарахування та виплата компенсації за несвоєчасно виплачену нараховану пенсію проводиться з травня 2009 року, а позивач звернувся з позовом лише 21.04.2016 року. Покликається на те, що чинним законодавством, зокрема Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2011 року не передбачено виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі судових рішень.

Просить скасувати постанову і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у справах, пов'язаних із пенсійними виплатами, строк звернення до суду не застосовується. Крім того, компенсація за порушення строків виплати нарахованих доходів проводиться незалежно від порядку і підстав їх нарахування: чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Зауважує, що несвоєчасне нарахування спірних пенсійних виплат відбулося у зв'язку із протиправною бездіяльністю пенсійного органу, що встановлено судовими рішеннями в інших справах, а тому він має право на отримання відповідної компенсації.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Яворівського районного суду Львівської області від 30.08.2010 року у справі №2а-185, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 року визнано протиправними дії посадових осіб ГУПФУ у Львівській області та МВС України щодо оформлення документів та призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_2 та зобов'язано МВС України для оформлення пенсії за вислугу років видати довідку про середній заробіток (грошове забезпечення); зобов'язано ГУПФУ у Львівській області провести перерахунок призначеної ОСОБА_2 пенсії за вислугу років з 30 травня 2010 року з урахуванням середнього заробітку (грошового забезпечення) в розмірі 5727 грн 60 коп та виплатити пенсію з врахуванням проведених пенсійних виплат.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.03.2012 року касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України відхилено, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 30.08.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 року залишено без змін.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28.05.2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012 року, виправлено описку в резолютивній частині постанови Яворівського районного суду Львівської області від 30.08.2010 року щодо дати зобов'язання ГУПФУ у Львівській області провести перерахунок призначеної пенсії за вислугу років, зокрема, замість «30 травня 2010 року» зазначено «30 травня 2009 року».

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 16.11.2012 року у справі №2а-1329/405/2012, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2013року, зобов'язано ГУПФУ у Львівській області внести до розпорядження про призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років з 30 травня 2009 року зміни щодо основного розміру пенсії з суми 2711 грн 55 коп. на суму 5154 грн 84 коп., виходячи з середнього заробітку (грошового забезпечення) в розмірі 5727 грн 60 коп.; визнано дії посадових осіб ГУПФУ у Львівській області в частині здійснення позивачу на виконання постанови КМУ «Про збільшення призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №355 від 23.04.2012 року розрахунків підвищень до пенсії з 01.07.2012 року та з 01.09.2012 року, виходячи з основного розміру пенсії в сумі 2711 грн 55 коп. - неправомірними та зобов'язано провести ОСОБА_2 перерахунок підвищення до пенсії з 01.07.2012 року та з 01.09.2012 року, виходячи із розміру основної пенсії в 5154 грн 84 коп. а також здійснити виплату підвищення до пенсії із врахуванням здійснених виплат.

Листом №711/Л-20 від 01.07.2013 року (а.с.15) ГУПФУ у Львівській області повідомило позивача ОСОБА_2 про те, що на виконання судових рішень управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУПФУ у Львівській області внесено до розпорядження ( протоколу від 30.05.2013 року) про призначення йому пенсії за вислугу років з 30 травня 2009 року зміни щодо основного розміру пенсії з суми 2711 грн. 55 коп. на суму 5154 грн. 84 коп., виходячи з середнього заробітку (грошового забезпечення) в розмірі 5727 грн. 60 коп. та проведено перерахунок підвищення до пенсії із 01.07.2012 року та із 01.09.2012 року, виходячи із розміру основної пенсії в 5154 грн 84 коп. Сума доплати пенсії за період з 30 травня 2009 року по червень 2013 року становить 121026,38 грн, включаючи доплату пенсії в сумі 62973,83 грн і включена для виплати на червень 2013 року.

Рішенням ГУПФУ у Львівській області від 22.02.2012 року (а.с.20) на виконання постанови Яворівського районного суду Львівської області від 30.08.2010 року ОСОБА_2 проведено перерахунок призначеної пенсії за вислугу років з 30 травня 2010 року з врахуванням середнього заробітку (грошового забезпечення) в розмірі 5727,60 грн та нараховано суму до виплати за період з 30.05.2010 року по 22.07.2011 року в розмірі 33654,35 грн.

Рішенням ГУПФУ у Львівській області від 23.11.2012 року (а.с.21) на виконання постанови Яворівського районного суду Львівської області від 30.08.2010 року ОСОБА_2 проведено перерахунок призначеної пенсії за вислугу років з 30 травня 2009 року з врахуванням середнього заробітку (грошового забезпечення) в розмірі 5727,60 грн та нараховано суму до виплати за період з 30.05.2009 року по 29.05.2010 року в розмірі 29319,48 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що основною умовою для виплати громадянину компенсації нарахованих виплат є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування. Крім того, відсутність відповідного бюджетного фінансування для вчасної виплати спірних коштів, не звільняє відповідача від обов'язку нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає такими, що суперечать закону покликання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду. Крім того, питання пропуску строку звернення до суду вирішувалося судом першої інстанції при відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Апеляційний суд зазначає, що дія вищезазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Покликання апелянта на те, що чинним законодавством не передбачено виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати нарахованих сум за судовими рішеннями не заслуговує на увагу, оскільки Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначені умови, за яких така компенсація проводиться.

Крім того, відповідно до п.1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2011 року дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових коштів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Таким чином, обмеження виплати компенсації втрати частини доходів, нарахованих на підставі судових рішень, не встановлено.

Апеляційний суд також зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності згідно ст.77 КАС України покладається на суб'єкт владних повноважень.

З врахуванням завдань та принципів адміністративного судочинства, обов'язку доказування, принципу правової визначеності, особливості розподілу обов'язку доказування в адміністративних справах дозволяє трактувати будь-які «сумніви» не інакше, як неспроможність суб'єкта владних повноважень переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних рішень, дій чи бездіяльності у спірних правовідносинах, що є невиконанням ним його процесуального обов'язку.

Нездатність державного органу довести обґрунтованість та законність власних дій чи бездіяльності є підставою судового захисту порушених прав позивача. Будь-який інший висновок фактично зводить нанівець всю систему завдань адміністративного судочинства та підриває конституційні засади України, яка в статті 3 Основного Закону визнала, що саме права і свободи людини (а не державного апарату) та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Апеляційний суд відзначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України не здійснюється, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року у справі № 460/1958/16-а - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складене 28.03.2018 року