Справа № 522/23072/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/466/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Скибінської Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Одеській області, в особі державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Державної екологічної інспекції в Одеській області, в особі державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області ОСОБА_2, згідно якої просила:

-поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення № 001117 від 20 листопада 2017 року.

-постанову про накладення адміністративного стягнення № 001115 від 20 листопада 2017 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, скасувати.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.82-6 КУпАП, що підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення №001115.

Постанову №001115 від 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримала лише 28 листопада 2017 року, внаслідок чого вона була позбавлена належним чином підготувати адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього, ОСОБА_1 пропущено строк оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. Про розгляд справи про адміністративне правопорушення вона дізналась лише 21 листопада 2017 року, коли отримала копію протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який було складено за її відсутності.

ОСОБА_1 вважає, що строк оскарження постанови пропущено нею з поважних причин та просить суд поновити строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначила, що в порушення ч.2 ст.254, ч.2 ст.256 КУпАП державним інспектором складено адміністративний протокол за відсутності ОСОБА_1, якій не розяснені її права, передбачені ст.268 КУпАП.

Крім того, державним інспектором внесені недостовірні відомості до офіційного документу - адміністративного протоколу №001115 від 20 листопада 2017 року, в звязку з чим ОСОБА_1 вбачає в діях державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області ОСОБА_2 ознаки злочину, передбаченого ст.366 КК України.

Також зазначила, що згідно адміністративного протоколу №001115 від 20 листопада 2017 року взагалі не вказане конкретне місце складання адміністративного протоколу. Так в протоколі зазначено лише: ТОВ «Союз», м. Одеса. В порушення вимог ч.1 ст.268 КУпАП державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Одеської області ОСОБА_2 розглянула адміністративну справу за відсутності ОСОБА_1 та за відсутності даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Позивач вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 82-6 КУпАП, увязку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Позивач зазначила, що строк оскарження постанови пропущено, оскільки вона отримала копію постанови про адміністративне правопорушення лише 28 листопада 2017 року, у звязку із чим була позбавлена можливості належним чином підготувати позов. Таким чином, суд вважає, що строк оскарження постанови пропущено позивачем з поважних причин, у звязку із чим вважає за необхідне його поновити.

Судом встановлено, що 20.11.2017 року було складено протокол № 001115 про адміністративне правопорушення, згідно якого о 11 год. 45 хв. 10.11.2017 року на території Одеського міського звалища Дальницькі карєри, розташованого на території Овідіопольського та Біляївського районів допустила порушення встановлених правил і режиму експлуатації установок і виробництва з оброблення та утилізації відходів, а саме впливу полігону на навколишнє природне середовище не здійснюється; ввезені відходи на полігон не зважуються; не повністю занесена інформація про полігон., що є порушенням ст. 17 Закону України «Про відходи», Наказ № 435 від 01.12.2010 року «Про затвердження Правил експлуатації полігонів побутових відходів».

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.82-6 КУпАП, що підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення №001115.

Визначаюсь щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного субєкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури.

Критерій прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища визначаються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII (надалі - Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Статтею 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також розроблюваними відповідно до нього земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Положення про державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. 4.2 Положення, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства:

л) з питань поводження з відходами, зокрема щодо:

-дотримання вимог документів дозвільного характеру на здійснення операцій у сфері поводження з відходами;

-складення і ведення реєстру обєктів утворення, оброблення та утилізації відходів, реєстру місць видалення відходів;

-перевезення небезпечних відходів територією України та транскордонних перевезень відходів;

-збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення, захоронення відходів (у тому числі недопущення змішування та захоронення відходів, які можуть бути утилізовані);

-ведення первинного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, подання відповідної статистичної звітності в установленому порядку та паспортизації таких відходів;

-дотримання вимог нормативно-технічної та технологічної документації, погодженої в установленому порядку, під час виробництва продукції (крім дослідних зразків) з відходів чи з їх використанням;

-дотримання правил і режиму експлуатації установок, виробництв з оброблення та утилізації відходів;

-дотримання вимог екологічної безпеки під час транспортування, зберігання, використання, знешкодження та захоронення хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних речовин і відходів;

-своєчасного та повного здійснення заходів із захисту земель від засмічення та забруднення відходами;

Пунктом 3 Положення визначено, що Держекоінспекції проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обовязкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування);

Відповідно до п.7 Положення, складає протоколи про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Відповідно, акт - службовий документ перевірки, який підтверджує факт проведення перевірки господарської діяльності субєктом господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог природоохоронного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Державної екологічної інспекції.

Окрім того, п.7 ст. 7 цього Закону визначено, що на підставі акта, який складено за результатами здійснення планового заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення заходу складається припис, розпорядження або інший розпорядчий документ про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Однак, матеріалами справи не підтверджено та в судовому засіданні не встановлено, що ТОВ «Союз» у своїй діяльності утворює та розміщує відходи та потребує спеціального дозволу на розміщення відходів.

Також, у матеріалах справи відсутній Акт, який було складено за результатами перевірки, відсутній припис про усунення виявлених порушень з терміном виконання.

Крім того, у матеріалах справи відсутнє попередження позивача про проведення перевірки та документ на підставі чого така перевірка проводилася.

Позивач посилається на те, що у порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Одеської області ОСОБА_2 розглянула адміністративну справу за відсутності ОСОБА_1 та за відсутності даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи. Вказані обставини відповідачем не були спростовані.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до положень ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, при цьому, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Між тим, суд вбачає, що з боку відповідача не надано до суду достовірних доказів, щоб підтверджували обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1К, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно порушила вимоги ст. 17,32,33 Закону України «Про відходи».

При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23 - рп / 2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4. 1).

В рекомендації № R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 82-6 КУпАП, за яке ЇЇ було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

Разом з тим, у своїх письмових запереченнях до позову, відповідач зазначає що було виявлено порушення в сфері природоохоронного законодавства відповідальність за яке передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме ст. 78 КУпАП. Та складено протокол № 001113 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу або впливу на неї фізичних та біологічних факторів, а саме не виконано п. 2.1.3.1 Умов дозволу на викиди забруднюючих речовин для неорганізованих джерел на полігоні не застосовується паливно-роздавальне обладнання, яке забезпечує уловлювання, відведення та рекуперацію випарів, що утворюються під час заправки, що є порушенням Закону України «Про охорону атмосферного повітря». Відповідальність за яке передбачена ст. 78 КУпАП.

Проте, у матеріалах справи наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення під № 001115 та в якому зазначається про порушення ст. 17 Закону України «Про відходи», Наказу № 435 від 01.12.2010 року «Про затвердження Правил експлуатації полігонів побутових відходів» та за що передбачена відповідальність за ст. 82-6 КУпАП. Тобто, пояснення надані відповідачем у запереченнях та наявні матеріали справи мають розбіжності, що свідчить про неповне невсебічне зясування обставин та безпідставне притягнення позивача до відповідальності.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82-6 КУпАП, порушення встановлених правил і режиму експлуатації установок і виробництв з оброблення та утилізації відходів, а також полігонів для зберігання чи захоронення промислових, побутових та інших відходів (сміттєзвалищ, шламосховищ, золовідвалів тощо) - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двох до п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.82-6 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 001115 від 20 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 82-6 КУпАП підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Керуючись ст. 19, 63 Конституції України, ст.ст. 2-14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України,-

ВИРІШИВ:

Позов- задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення № 001115 від 20 листопада 2017 року.

Постанову про накладення адміністративного стягнення № 001115 від 20 листопада 2017 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.03.2018 року.

Суддя: А.Ю. Бойчук