Справа № 222/1389/17
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 р. Справа№222/1389/17

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Стойка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області в якому просить:

зобовязати управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області, поновити виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН 1 з 1 квітня 2017 року негайно після проголошення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона у 2002 році здобула право на отримання пенсії по інвалідності третьої групи загального захворювання, з 1 березня 2006 року довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням. З лютого 2015 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області, як внутрішньо переміщена особа. З квітня 2017 року відповідач неправомірно припинив виплату належної їй пенсії, без прийняття відповідного рішення.

Вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії неправомірними, та такими, що порушують її права, як громадянина України. Справу просила розглянути без її участі.

В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача, в яких останній зазначає, що виплата пенсії позивачу дійсно була призупинена з квітня 2017 року року з урахуванням вимог Постанови ОСОБА_2 Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».

У період часу з квітня 2017 року по теперішній час позивач не звертався до УПФУ з особистою заявою про поновлення пенсійних виплат, документів, що підтверджують місце її мешкання на підконтрольній території, тому вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству і як наслідок не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач зауважив, що рішенням управління соціального захисту населення Нікольської райдержадміністрації №51 від 6 червня 2017 року скасовано дію довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до пункту третього статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». У зв'язку з чим просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року вирішено передати адміністративну справу №222/1389/17 за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Мозгової Н.А. від 29 січня 2018 року прийнято до провадження адміністративний позов та призначено підготовче засідання на 22 лютого 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року вирішено позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області про зобовязання вчинити певні дії залишити без руху. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку з зазначенням причин пропущення строків звернення до адміністративного суду - 5 днів з моменту отримання копії ухвали.

13 березня 2018 року позивач засобами поштового звязку надала клопотання про поновлення строку звернення до суду та оригінали документів доданих до позовної заяви.

Оскільки суддя Мозговая Н.А. знаходилась у відпустці, адміністративну справу передано до відділу документального забезпечення і діловодства (канцелярії суду) Донецького окружного адміністративного суду для здійснення автоматизованого розподілу, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

В результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15 березня 2018 року було визначено суддю Стойку В.В. для розгляду адміністративної справи №222/1389/17.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року прийнято до провадження адміністративну справу №222/1389/17 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 28 березня 2018 року.

У судове засідання сторони не зявилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Позивач, засобами поштового звязку надала заяву про розгляд справи без її участі.

На підставі статей 205, 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні без здійснення фіксування судового процесу.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, здобула право на отримання пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання, з 1 березня 2006 року довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АБ №928988 (а.с.10), перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області з 1 лютого 2015 року, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до довідки від 23 грудня 2014 року № 2415 позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1, довідка діє безстроково (а.с. 11 зворотній бік).

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №515-9-01 від 23 травня 2017 року встановлено, що виплати та нарахування пенсії позивачеві призупинено з квітня 2017 року у звязку з не підтвердженням фактичного місця проживання (а.с. 13).

Разом з тим, з листа Департаменту соціального захисту населення №Р-0410-50-1.4.3 від 9 червня 2017 року вбачається, що на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) позивача за місцем фактичного проживання на підставі пункту третього статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», 6 червня 2017 року було прийнято рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи. На засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, на підставі скасованої довідки було прийнято рішення №20 від 6 червня 2017 року про припинення соціальних виплат (а.с. 14 зворотній бік).

Як вбачається з матеріалів справи, саме Протоколом № 20 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 6 червня 2017 року вирішено відмовити в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1Ю.(а.с. 65-66).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії гарантовано ОСОБА_3 України та чинними нормативно-правовими актами України.

Положеннями статті 46 ОСОБА_3 України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Згідно статті 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Положеннями статті 64 ОСОБА_3 України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд звертає увагу, що воєнний та надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Відповідно до части другої статті 14 Закону України від 20.03.2003 «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому ОСОБА_2 Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. № 405/2014.

Розпорядженням ОСОБА_2 Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено м. Сніжне.

Статтею 92 ОСОБА_3 України встановлено, що виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Слід зазначити, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Положеннями статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Преамбулою та положеннями частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV передбачено, що призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, регулюються зазначеним Законом. За рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно частини першої статті 47 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії передбачені у статті 49 цього Закону. Зокрема, частиною першою цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 49 цього Закону передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених Законом № 1058.

З огляду на наведене, суд вказує на те, що відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року не приймалось. За таких обставин у позивача відсутні підстави звертатися до управління з заявою про поновлення виплати пенсії.

Суд вважає за необхідне відмітити, що припинення виплати пенсії на підставі положень постанов ОСОБА_2 Міністрів України, без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення, не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких, припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину України.

Аналізуючи фактичні обставини справи суд зазначає, що виплата пенсії позивачу була зупинена в квітні 2017 року, після обміну інформації з Єдиного інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб, тобто за зазначеною у довідці внутрішньо переміщеної особи адресою позивач не проживає. Разом з тим Рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та Рішення про припинення соціальних виплат прийняте у червні 2017 року, тобто призупинення виплат відбулося раніше ніж прийнято відповідне рішення.

Суд звертає увагу, що органом Пенсійного фонду України рішення про припинення виплати пенсії позивачу не приймалось. За таких обставин у позивача відсутні підстави звертатися до управління з заявою про поновлення виплати пенсії.

Суд вважає, що Рішення комісії про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та Протокол № 20 від 6 червня 2017 року про припинення соціальних виплат позивачу не є нормативно - правовим актом вищої юридичної сили, яким встановлено обов'язок органів Пенсійного фонду України припинити виплату пенсій через те, що позивач відсутній понад 60 днів за місцем проживання, тобто за зазначеною у довідці внутрішньо переміщеної особи адресою позивач не проживає, а отже не є належною підставою для припинення пенсійних виплат в розумінні статті 49 Закону № 1058.

Суд звертає увагу, що постанова КМУ № 509 від 01.10.2014 року Про облік внутрішньо переміщених осіб, постанова КМУ № 595 від 07.11.2014 року Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам, організаціям Донецької та Луганської областей, постанова КМУ № 509 від 01.10.2014 року Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 року Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, постанова КМУ від 18.02.2016 року № 136 Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації… не є законами, а тому зазначені підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Право приймати закони, вносити до них зміни належить виключно ОСОБА_4 України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі: ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

Верховна ОСОБА_4 України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти ОСОБА_2 Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян ОСОБА_2 Міністрів України Верховною ОСОБА_4 України не надано.

Припинення виплати пенсії на підставі положень постанов ОСОБА_2 Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину ОСОБА_3 України.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертається до положень ОСОБА_3 України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 ОСОБА_3 України).

Статтею 24 ОСОБА_3 України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з інвалідністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення.

За приписами положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, суд вважає позов в частині визнання дій протиправними та зобовязання поновити виплату пенсії з квітня 2017 року є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про виконання судового рішення негайно після проголошення судового рішення, то необхідно зазначити наступне.

Частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Приписами частини 1 стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок відповідача добровільно і негайно виконати рішення суду про присудження виплатити пенсію і цей обов'язок полягає у тому, що у відповідача обов'язок виплатити пенсію у межах стягнення за один місяць виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку що вимога про негайне виконання судового рішення підлягає частковому задоволенню, а саме: у межах стягнення за один місяць.

З урахуванням наведених обставин та правових норм, суд приходить висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 242, 243, 244, 245, 246, 293, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області про зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (27.07.1952 р.н, місце реєстрації: Донецька обл., м. Сніжне, вул. Сусаніна, б.21; ідентифікаційний код НОМЕР_1) з квітня 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області, (місцезнаходження: 87000, Донецька область, смт. Нікольське, вул. Свободи, 87, ) на користь ОСОБА_1 (27.07.1952 р.н, місце реєстрації: Донецька обл., м. Сніжне, вул. Сусаніна, б.21; ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення складено та підписано 2 квітня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, коли справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Стойка В.В.