Справа № 826/12665/17
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року м. Київ № 826/12665/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Артеменко Я.С., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Білоконя В.В., у відсутність представника третьої особи, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (ПАТ «Діамантбанк») Тімоніна Олександра Олексійовича (Уповноважена особа) про визнання бездіяльності щодо відмови у визнанні її кредитором ПАТ «Діамантбанк» та невключення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог протиправною та зобов'язання визнати її кредитором ПАТ «Діамантбанк» й включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Зазначила, що після віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних та його подальшої ліквідації Уповноваженою особою кредиторські вимоги не включено до реєстру акцептованих вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2017 у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Присутня у судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надані у справу докази.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Усно пояснив, що позивач клієнтом, кредитором або вкладником ПАТ «Діамантбанк» не значиться, а тому у банка відсутні будь-які майнові зобов'язання перед нею.

Представник третьої особи у судові засідання не з'являвся, хоча Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно й належним чином. Жодних заяв, клопотань з їхнього боку не надходило.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

03.08.2016 між ПАТ «Діамантбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсалсервіс плюс» (ТОВ «Універсалсервіс плюс») укладено договір банківського рахунку №16-08-03-002140, за умовами якого Банк відкрив клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 та зобов'язався приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту та виконувати його розпорядження про їх перерахування і видачу.

Рішенням установчих зборів ТОВ «Універсалсервіс плюс» від 20.04.2017 затверджено результати фінансово-господарської діяльності за 2016 рік - перший квартал 2017 року та встановлено, що сума нерозподіленого прибутку за 2016 рік становить 908 460 грн. Вирішено: розподілити прибуток ТОВ «Універсалсервіс плюс», у тому числі виплатити ОСОБА_3 дивіденди у розмірі 550 000 грн.

Відповідно до статуту ТОВ «Універсалсервіс плюс» ОСОБА_3 є його засновником та кінцевим бенефіціарним власником.

Правлінням Національного банку України 24.04.2017 прийнято рішення №264-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних». У свою чергу виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасового адміністратора банку» від 24.04.2017 №1684. Відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI всі операції зупинені.

27.07.2017 ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог, в якій просила визнати її кредитором ПАТ «Діамантбанк» щодо залишків на поточних/вкладних рахунках кредиторської заборгованості на загальну суму 550 000 грн та включити її до реєстру вимог кредиторів.

13.09.2017 Уповноваженою особою на звернення позивача надано відповідь, в якій повідомлено про відсутність у банка будь-яких майнових зобов'язань перед ОСОБА_3

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернулася з зазначеним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених вимог по суті, суд виходить з того, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з частиною першою статті 26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частина друга статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначає, що виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Стаття 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить визначення. Так, вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (пункт 3 частини першої). Вкладником є фізична особа (у т.ч. фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 частини першої). Кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань (пункт 5-4 частини першої).

Судом встановлено, що між ТОВ «Універсалсервіс плюс» та ПАТ «Діамантбанк» укладено договір банківського рахунку №16-08-03-002140 «Поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах» НОМЕР_2, НОМЕР_1 за умовами якого банк зобов'язався зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту та виконувати його розпорядження про їх перерахування і видачу. Тобто, саме товариство та банк підпадають під наведені статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначення й саме між ними виникли врегульовані законодавством правовідносини.

Як убачається з виписки з особового рахунку ТОВ «Універсалсервіс плюс» за період з 01.01.2017 по 24.04.2017 залишок на зазначеному рахунку станом на 24.04.2017 становив 550 212,62 грн. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.09.2017 №4077 «Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк»» затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк». Відповідно, вимоги ТОВ «Універсалсервіс плюс» акцептовані в сумі 550 212,62 грн та внесені до 7 черги погашення акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк».

Що стосується безпосередньо ОСОБА_3, то відповідно до статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-III банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті.

Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу); 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 2 цієї статті передбачено право банка використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша). Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга).

Операції за рахунком, що виконуються банком, врегулювано нормою статті 1068 ЦК України, згідно з якою банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (частина перша). Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга). Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (частина третя).

Інструкція про безготівкові рахунки в України в національній валюті, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976визначає поняття власник рахунку в банку. А саме, це особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

У свою чергу передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні положень статті 2 цього Закону). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, в тому числі на умовах договору банківського рахунка.

З наведених вище положень суд дійшов висновку, що позивач у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» станом на час звернення до Уповноваженої особи не є вкладником ПАТ «Діамантбанк». Відповідно, передбачений цим Законом порядок та гарантії на ОСОБА_3 не поширюються.

При цьому суд враховує надані позивачем докази щодо рішення установчих зборів ТОВ «Універсалсервіс плюс» про розподіл прибутку, зокрема, шляхом виплатити ОСОБА_3 дивідендів у розмірі 550 000 грн, а також положення Статуту щодо порядку його виплати, але виходить з того, що обраний нею у даній адміністративній справі спосіб захисту порушеного права є неправильним. Суд вважає, що на звернення позивача Уповноваженою особою надано правильну відповідь та жодної протиправної бездіяльності не допущено.

За обставин запровадження тимчасового адміністратора банку та зупинення операцій ОСОБА_3 слід було вжити додаткових заходів та звернутися до Уповноваженої особи у передбачений законодавством порядок. Так, в ході розгляду справи представником позивача надано Договір відступлення права вимоги від 25.01.2018, за яким первісний кредитор - ТОВ ««Універсалсервіс плюс» відступає ОСОБА_3 право вимоги, яка і стає кредитором за Договором банківського рахунку №16-08-03-002140 від 03.08.2016 укладеного між первісним кредитором та ПАТ «Діамантбанк».

Листом від 30.01.2018 позивач повідомила відповідача про укладання Договору відступлення права вимоги від 25.01.2018 та зазначила, що сума боргу за Договором банківського рахунку №16-08-03-002140 від 03.08.2016 підлягає сплаті ОСОБА_3

Відповідач листом від 06.02.2018 № 257/38л надав відповідь, в якому зазначив, що відповідно до пункту 8 частини першої Розділу VІІ «Внесення змін до реєстру акцептованих кредиторів» Порядку складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 №3711 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2017 за №1104/30972, підставою для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є договір уступки прав вимоги боргу (договір купівлі-продажу, дарування тощо) засвідчений нотаріально (у випадках, якщо таке засвідчення вимагається законодавством України). Такі зміни вносяться до реєстру акцептованих вимог кредиторів виключно в межах черги, до якої включено вимогу, яку уступлено, та у сумі, що не перевищує суму (залишок суми) вимог, яку акцептовано первинному кредитору.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно з частиною першою статті 9 цього ж Кодексу - суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З огляду на наведене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту в позовних вимогах про визнання бездіяльності Уповноваженої особи щодо визнання ОСОБА_3 кредитором ПАТ «Діамантбанк» та невключення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог протиправною та зобов'язання Уповноваженої особи визнати ОСОБА_3 кредитором ПАТ «Діамантбанк» й включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів є передчасним, оскільки порушення прав позивача Уповноваженою особою не відбулося.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки поданих сторонами доказів, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно сплачений ОСОБА_3 судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак