Справа № 667/926/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2018 року

Київ

справа №667/926/16-а

провадження №К/9901/7722/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М.І.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу № 667/926/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов'язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу і відшкодувати моральну шкоду, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона, прийняту 22 березня 2016 року у складі судді Скорика С.А., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду, постановлену 05 липня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Домусчі С.Д., суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

визнати дії відповідача - Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області про відмову ОСОБА_2 в нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 2008 по 2011 роки включно у розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум, неправомірними;

зобов'язати Херсонську об'єднану державну податкову інспекцію у м.Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум за період 2008, 2009, 2010, 2011 роки;

стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі гривень) матеріальної шкоди за неправомірні дії відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно наказу № 27-о від 10 лютого 2004 року, її було прийнято за конкурсом з 10 лютого 2004 року на посаду державного податкового інспектора відділу правового забезпечення Державної податкової інспекції у м. Херсоні, про що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 зроблено відповідний запис.

Відповідно до наказу № 179-о від 17 серпня 2011 року, її було звільнено 17 серпня 2011 року з посади головного державного податкового інспектора відділу супроводження актуальних і резонансних справ у судах, інформаційно-аналітичного забезпечення та звітності юридичного управління Державної податкової інспекції у м. Херсоні, відповідно до п. 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

При цьому відповідач звільняючи її з посади не провів усіх належних виплат, а саме - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2008, 2009, 2010, 2011 роки була виплачена у розмірі посадового окладу, а не в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова № 268).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Комсомольський районний суд м. Херсона постановою від 22 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовив.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, просила скасувати їх рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом № 27-о від 10 лютого 2004 року ОСОБА_2 прийнято за конкурсом з 10 лютого 2004 року на посаду державного податкового інспектора відділу правового забезпечення Державної податкової інспекції у м. Херсоні.

Наказом № 179-о від 17 серпня 2011 року позивача звільнено 17 серпня 2011 року з посади головного державного податкового інспектора відділу супроводження актуальних і резонансних справ у судах, інформаційно-аналітичного забезпечення та звітності юридичного управління Державної податкової інспекції у м. Херсоні на підставі п.1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін).

Відповідно до довідки № 55/21-03-05 від 03 лютого 2016 року про нарахування та виплату за період з 2006 - 2011 роки допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, ОСОБА_2 в 2006-2007 роках отримала матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань в розмірі середнього заробітку, а з 2008 року по 2011 рік - в розмірі посадового окладу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, визнав необґрунтованими доводи ОСОБА_2, що виплата їй матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2008-2011роки в розмірі посадового окладу порушує вимоги підпункту 3 пункту 2 Постанови № 268, яким керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанції та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позовних вимог та обґрунтувань касаційної скарги, предметом спору в цій справі є правомірність дій Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області щодо виплати на користь ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008-2011 роки у розмірі посадового окладу.

Підпунктом 3 пункту 2 Постанови № 268, надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника у межах затвердженого фонду оплати праці передбачено, також, додатком №1 Колективного договору між адміністрацією ДПІ у м. Херсоні та профспілковим комітетом ДПІ (2010-2012 роки), зареєстрованого 30 квітня 2010 року у встановленому законом порядку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що вказаними нормами визначено граничну межу максимального розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань - у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника, яку керівник відповідного органу має повноваження, а не обов'язок, виплати працівнику при наданні йому щорічної відпустки.

Отже правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що при виплаті ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008-2011 роки в розмірі посадового окладу Херсонська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Херсонській області не порушила вимог підпункту 3 пункту 2 Постанови № 268, так як вказана допомога не перевищила граничної межі такої допомоги, встановленої даною Постановою, а саме: розміру середньомісячної заробітної плати.

За таких обставин і правового врегулювання, враховуючи те, що ОСОБА_2 отримала матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в межах розміру, визначеного Постановою № 268 та колективним договором, а доводи касаційної скарги щодо протилежного та порушення Херсонською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області її прав ґрунтуються на помилковому тлумаченні законодавства, що регулює виплату відповідної допомоги, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець