Справа № 826/5596/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2018 року 11:51 № 826/5596/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Павлючик Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Генеральної прокуратури України (далі по тексту - відповідач), в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Генерального прокурора України №235-ц від 03.03.2017 року про звільнення юриста 1 класу ОСОБА_1 з посади слідчого в особливо важливих справах третьої слідчого управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України з 03 березня 2017 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України або іншу рівнозначну посаду в апараті Генеральної прокуратури України;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 1012,23 грн. за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 03 березня 2017 року до дня ухвалення рішення у справі;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеого прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що його звільнення є незаконним, проведеним у порушення вимог Конституції України, статей 42, 49-2 та частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, з тих підстав, що відповідачем не дотримано порядку звільнення працівників, допущено порушення норм трудового законодавства та не враховано переважного права на залишення на роботі. Відповідач у запереченнях просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки вважає його безпідставним і необґрунтованим, посилаючись на те, що внаслідок реорганізації згідно з наказами Генерального прокурора України №79-шц від 24.10.2016 ліквідовано у штатному розписі Генеральної прокуратури України управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань та управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань, а також відповідно і посаду позивача. Додатково відповідач зазначає, що ОСОБА_1 звільнено з займаної посади відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" та п.1.ч.1 ст.40 КЗпП України. тобто з урахуванням норм Кодексу законів про працю України та норм спеціальної дії Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду на 08 серпня 2017 року, яке в подальшому було переназначено на 17 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні 17 жовтня 2017 року, з метою дослідження письмових доказів у справі, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 14 березня 2018 року, яке в подальшому було переназначено на 21 березня 2018 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом Генерального прокуратора України №695у від 08.06.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого в особливо важких справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України.

03 березня 2017 року наказом Генеральної прокуратури України №235-ц звільнено юриста 1 класу ОСОБА_1 з посади слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

За загальним правилом, при вирішення адміністративних справ з приводу прийняття, проходження та звільнення громадян з публічної служби, суд керується Законом України «Про державну службу» та, в даному випадку, Законом України «Про прокуратуру».

Разом з цим, оскільки питання щодо звільнення посадових/службових осіб в органах прокуратури у зв'язку з скороченням посад Законом України «Про державну службу» та Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за правильне при вирішенні даного спору по суті заявлених позовних вимог додатково керуватись нормами Кодексу законів про працю України.

Із приписів статті 51 Кодексу законів про працю України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У частині 1 статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з частинами 1, 2 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до частині третьої статті Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, а також довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначається, що «розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з заперечень Генеральної прокуратури України, відповідно до пунктів 1-5 наказу Генеральної прокуратури України від 24 жовтня 2016 року №79шц наказано ліквідувати у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України такі структурні підрозділи:

- Управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань;

- Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань.

Їх загальну штатну чисельність 119 одиниць вирішено зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Скоротити у штатному розписі Департаменту спеціальних розслідувань 18 одиниць, які з відповідним фондом заробітної плати зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України.

Пунктом 3 вищезазначеного наказу від 24 жовтня 2016 року №79шц утворено у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями.

Згідно пункту 3.1. наказу Генеральної прокуратури України від 24 жовтня 2016 року №79шц встановлено у штатному розписі новоутвореного управління за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 63 одиниці з відповідним фондом заробітної плати.

Пунктом 4 вищезазначеного наказу від 24 жовтня 2016 року №79шц утворено у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями.

Відповідно до пункту 4.1. вищезазначеного наказу Генеральної прокуратури України від 24 жовтня 2016 року №79шц встановлено у штатному розписі новоутвореного управління за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 42 одиниці з відповідним фондом заробітної плати.

Пунктом 5 вищезазначеного наказу від 24 жовтня 2016 року №79шц утворено у структурі та штатному розписі Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України такі структурні підрозділи:

Управління спеціальних розслідувань у складі:

- Першого слідчого відділу;

- Другого слідчого відділу.

Згідно пункту 5.1. наказу Генеральної прокуратури України від 24 жовтня 2016 року №79шц встановлено у штатному розписі новоутворених структурних підрозділів Департаменту спеціальних розслідувань за рахунок резерву генеральної прокуратури України 38 одиниць з відповідним фондом заробітної плати.

Відповідно до попередження про вивільнення з займаної посади від 19 грудня 2016 року№11/1-236 вих-16 позивача повідомлено про звільнення з займаної посади у зв'язку з ліквідацією у штатному розписі Генеральної прокуратури України посади слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивача повідомлено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та запропоновано перелік вакантних посад центрального апарату Генеральної прокуратури України.

Додатком до попередження про вивільнення позивачу був наданий список вакантних посад, які пропонуються для працевлаштування. Згідно з цим додатком позивач надав згоду на переведення на зазначені у додатку посади, у зв'язку з чим позивачем була додана окрема заява - рапорт від 25 грудня 2015 року, згідно з яким позивач не заперечує проти призначення його на будь-яку посаду прокурора відділу і вище в структурі Генеральної прокуратури України, крім військової прокуратури, які наявні на даний час та будуть наявні у майбутньому.

Також згідно з матеріалами справи, позивач 20 грудня 2016 року подав до Генеральної прокуратури України тринадцять письмових заяв, відповідно до яких він не заперечує проти призначення його на вакантні посади, запропоновані у додатку до попередження про вивільнення, а саме:

- старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України;

- слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України;

- слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України;

- старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування -- особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України;

- старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України;

- прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання держаного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України;

- прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України;

- прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України;

- прокурора відділу організаційно- аналітичного забезпечення діяльності керівництва Департаменту забезпечення діяльності керівництва Генеральної прокуратури України;

- прокурора відділу роботи з кадрами центрального апарату управління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України;

- прокурора другого наглядового відділу за додержанням законів при проведені досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України; прокурора відділу нагляду за додержанням законів при проведенні досудового розслідування та підтримання держаного обвинувачення управління нагляду за додержання законів органами Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за додержання законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України;

- прокурора відділу процесуального керівництва за досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержання законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України.

03 лютого 2017 року позивачу стало відомо, що в Департаменті спеціальних розслідувань ГПУ з'явилась вакансія - старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України. Позивачем відразу подано письмову заяву про призначення на дану посаду. Як вказує ОСОБА_1, вказана заява залишена без розгляду, на дану посаду призначено іншу особу.

Окрім того, 03 лютого 2017 року позивачем подано чергову письмову заяву на призначення його на посаду - старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, яку, як вказує позивач, працівниками Департаменту кадрової роботи теж проігноровано.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2017 року через канцелярію Генеральної прокуратури України за реєстраційним номером №29 зареєстровано письмову заяву позивача на ім'я Генерального прокурора України ОСОБА_2 щодо надання інформації про розгляд 15 письмових заяв на призначення ОСОБА_1 на посади до Генеральної прокуратури України.

13 лютого 2017 року в Департаменті кадрової роботи позивачем отримано новий перелік вакантних посад станом на 13.02.2017. Ознайомившись з даним переліком, позивачу стало відомо, що в управлінні з якого його звільняють наявні 2 вакансії - слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу та старшого слідчого першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України. Як вказує позивач, зазначені заяви також були проігноровані Департаментом кадрової роботи.

25 лютого 2017 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист за підписом начальника відділу роботи з кадрами центрального апарату правління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи та державної служби ОСОБА_3 з інформацією про те, що всі вищевказані заяви позивача не призначення його на посаду залишено без розгляду, мотивуючи тим, у зазначені позивачем заяви не мали погодження керівництва Генеральної прокуратури України.

Не дивлячись на подачу позивачем заяв та надання згоди на переведення на вакантні посади, які запропоновано відповідачем, наказом №235-ц від 03.03.2017 позивача звільнено із займаної посади у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури та змінами в організації виробництва і праці (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України).

Суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували те, що відповідач не мав можливості перевести позивача з його згоди на вакантну посаду. Надані відповідачем письмові відповіді, є необґрунтованими та мають формальний характер.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів неможливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, та/або доказів відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також, що відповідачі не врахували переважне право позивача щодо залишення на роботі.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого статтею 49-2 Кодексу законів про працю України, та приходить до висновку про необхідність скасування наказу Генеральної прокуратури України наказом №235-ц від 03.03.2017 та поновлення позивача на рівнозначній посаді слідчого в особливо в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується наступним.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата, визначено розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.

Згідно з частиною 3 пункту 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Згідно з довідкою Генеральної прокуратури України від 26 червня 2017 року №18-526зн середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи складає 20244,51 грн., а середньоденна заробітна плата - 1012,23 грн.

За таких обставин, з урахуванням листів Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" та від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" період вимушеного прогулу позивача з 04.03.2017 (наступний робочий день за днем звільнення) по 21.03.2018 (дата ухвалення судом рішення) становить 259 робочих днів, тобто сума середнього заробітку за даний період з моменту звільнення до моменту ухвалення рішення у даній справі становить 262 167,57 грн. (259 роб.днів* 1012,23грн).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (24600, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати наказ Генеральної прокуратури України №235-ц від 03.03.2017 року.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України з 06.03.2017 року.

4. Стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 262167,57 грн.

5. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства.

Повний текст рішення складено та підписано 02 квітня 2018 року

Суддя В.І. Келеберда