Справа № 815/2239/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2239/17

Категорія: 3.1 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Лазарєвої Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення - 28.12.2017р.) про відмову у задоволені заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2016р. по справі №815/1958/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ ДМС України в Одеській області та Київського РВ в м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, в якому просила зобов'язати відповідачів оформити їй посвідку на проживання по паспорту СРСР та видати паспорт особи без громадянства зі зміною прізвища «ОСОБА_7» на «Жидкову», а також стягнути з відповідачів нанесену їй моральну та матеріальну шкоду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року (по справі №815/1958/16) у задоволенні вказаного адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р. (по справі №815/1958/16) у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року залишено без змін.

В касаційному порядку ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р. (по справі №815/1958/16) не оскаржувалася та відповідно, набрала законної сили 21.09.2016р.

14.04.2017 року ОСОБА_1 подала до Одеського окружного адміністративного суду заяву про перегляд судового рішення по справі №815/1958/16 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2017р. провадження у справі №815/2239/17 - закрито на підставі п.4 ч.1 ст.157 КАС України.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017р. (по справі №815/2239/17) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2017р. - скасовано та направлено справу №815/2239/17 до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення по справі №815/1958/16 за нововиявленими обставинами - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції від 18.12.2017 року ОСОБА_1 04.01.2018 року подала апеляційну скаргу (на 1-му арк.), в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми матеріального і процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.12.2017 року, об'єднати справи №815/1958/16 та №815/2239/17 в одне провадження та розглянути її позовні вимоги по суті.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач повністю підтримала свою апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні суду 2-ї інстанції апеляційну скаргу не визнала та мотивовано наполягала на залишенні її без задоволення, зазначивши при цьому, що жодних передбачених ч.2 ст.361 КАС України нововиялених обставин для перегляду судового рішення по справі №815/1958/16 позивачка фактично не зазначила і такі взагалі відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2), уродженка пос.Середній, Вельського району, Архангельської області, 18.03.1980 року відділом внутрішніх справ Малиновського райвиконкому м.Одеси була документована паспортом громадянина СРСР (зразка 1974 року), в якому, в свою чергу, до цього часу будь-яких відміток про прийняття нею будь-якого громадянства не міститься.

Далі, позивачка, вважаючи себе особою без громадянства, неодноразово зверталася до Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській області із заявами, в яких просила видати їй «паспорт особи без громадянства».

Також, позивачка зверталася і до Київського районного відділу в місті Одесі ГУ Державної Міграційної служби в Одеській області із заявою щодо видачі їй посвідки на постійне проживання особи без громадянства за прізвищем «ОСОБА_6».

Однак, на усі вказані вище заяви відповідачі, вважаючи позивачку громадянкою України та такою, що не перебуває в статусі особи без громадянства, відповідали відмовою.

17.06.2016р. постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/1958/16 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її позову до ГУ ДМС України в Одеській області, Київського РВ в м.Одесі ГУ ДМС в Одеській області про зобов'язання оформити посвідку на проживання по паспорту СРСР та видати паспорт «особи без громадянства» зі зміною прізвища на «Жидкову», стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В подальшому, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а вказану вище постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року - без змін.

Як на нововиявлені обставини по справі №815/1958/16 позивач посилалася на те, що вона не в повній мірі володіє українською мовою, а тому не змогла прочитати і зрозуміти текст ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року по справі №815/1958/16, яким була залишена її апеляційна скарга без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року - без змін.

І тільки при зверненні до прокуратури Одеської області їй випадково був здійснений переклад ухвали суду 2-ї інстанції від 21.09.2016р. на російську мову і вона повністю зрозуміла її зміст, а отже, на думку позивачки, саме лист прокуратури від 26.04.2017р. №05/1-1205/16 і є істотною підставою для перегляду судового рішення по справі №815/1958/16 за нововиявленими обставинами, у зв'язку з чим, вона і звернулася до суду із даною заявою.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості, а також відсутності будь-яких нововиявлених обставин та жодних законних підстав для перегляду вказаного судового рішення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи та вже зазначалося вище, позивач - ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) є уродженкою пос.Середній, Вельського району, Архангельської області, 18.03.1980 року відділом внутрішніх справ Малиновського райвиконкому м.Одеси була документована паспортом громадянина СРСР (зразка 1974 року) НОМЕР_1.

При огляді даного паспорту в судовому засіданні встановлено, що жодних відміток про прийняття позивачкою будь-якого громадянства в ньому не міститься, містяться лише відповідні штампи (відмітки) про її прописку. Останньою адресою реєстрації позивачки зазначено АДРЕСА_1 (дата прописки 31.03.1995р.).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки №42 від 15.09.1998р., 03 вересня 1976р. у Відділі РАГС Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, після укладення якого, позивачка змінила своє прізвище з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_7». Від даного шлюбу позивачка має повнолітнього сина - ОСОБА_5 (03.11.1977 р.н.).

Однак, в подальшому, як вбачається з наданої позивачем копії свідоцтва НОМЕР_2 від 03.04.1979р., вказаний вище шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 03 квітня 1979 року був розірваний (актовий запис №252) і після його розірвання у колишнього подружжя залишені прізвища - «ОСОБА_7».

Далі, як встановлено матеріалами справи, позивачка, вважаючи себе особою без громадянства, неодноразово зверталася до Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській області та Київського районного відділу в місті Одесі ГУ Державної Міграційної служби в Одеській області із заявами, в яких просила видати їй «паспорт особи без громадянства» або посвідку на постійне проживання особи без громадянства за прізвищем «ОСОБА_6».

Однак, як видно з матеріалів справи, на вказані вище заяви відповідачі відповідали відмовою, вважаючи позивачку громадянкою України, оскільки остання на момент 24.08.1991р. постійно проживала в Україні (в м.Одеса).

По справі також встановлено, що 17.06.2016р. постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/1958/16 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні її позову до ГУ ДМС України в Одеській області, Київського РВ в м.Одесі ГУ ДМС в Одеській області про зобов'язання оформити посвідку на проживання по паспорту СРСР та видати паспорт «особи без громадянства» зі зміною прізвища на «Жидкову».

Крім того, в подальшому, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року вказану вище постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року було залишено в силі.

При цьому, як вже зазначалося вище, в касаційному порядку вказана вище ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р. (по справі №815/1958/16) ні ким із сторін (в тому числі і позивачкою) не оскаржувалася та відповідно, набрала законної сили.

14.04.2017 року ОСОБА_1 подала до Одеського окружного адміністративного суду заяву про перегляд судового рішення по справі №815/1958/16 за нововиявленими обставинами.

Як слідує зі змісту приписів ч.1 ст.361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 ст.361 КАС України визначено вичерпаний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Так, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Перегляд же судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність фізичної особи (ч.3 ст.361 КАСУ).

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч.4 ст.361 КАСУ).

Відповідно ж до ч.5 ст.361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні цієї справи судом.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вище перелічених норм процесуального закону та враховуючи позицію позивача, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, на думку позивачки, в даному випадку є істотні обставини (яким вона вважає лист прокуратури від 26.04.2017р.), що не були і не могли бути їй відомі на час розгляду справи №815/1958/16 (т.б. станом на 17.06.2016р.). Тобто, це фактично означає, що якби суд 1-ї інстанції тоді міг врахувати ці підстави/підставу при вирішенні в червні 2016р. вказаної справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення справи.

Проте, як видно зі змісту листа прокуратури Одеської області від 26.04.2017р. №05/1-1205-16, на який посилається позивачка, як на нововиявлену обставину та на підставу для перегляду судового рішення, в ньому заступник прокурора області фактично відповідає ОСОБА_1 на її звернення від 11.04.2017р. щодо законності ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р. (яку вона до цього часу в касаційному порядку не оскаржила), звертає увагу на висновки ухвали Апеляційного суду Одеської області від 18.12.2012р. та, з посиланням на норми Конституції України і Закону України «Про прокуратуру» пояснює їй не можливість здійснення прокуратурою представництва її інтересів в суді, а також роз'яснює їй право на звернення до відповідного Центру з надання безоплатної первинної правової допомоги.

Отже, з урахуванням викладеного, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що вищезазначений лист заступника прокурора Одеської області від 26.04.2017р. №05/1-1205-16 не є і не може вважатися нововиявленою чи істотною обставиною, а також належною підставою для перегляду судового рішення по справі №815/1958/16, оскільки жодним чином не впливає на результат розгляду цієї справи та ухвалене цим судом рішення.

При цьому, одночасно необхідно, в даному випадку, надати оцінку і тому факту наскільки є обґрунтованими твердження позивачки (яка з 1975 року до цього часу фактично проживає в м.Одесі) про те, що вона нібито не розуміла українську мову, якою здійснювалося судочинство та складалися судові рішення від 17.06.2016р. та 21.09.2016р., а також, в зв'язку із цим і наскільки було забезпечено її право на доступ до суду судами попередніх інстанцій. Однак, вирішення зазначеного питання може бути здійснене виключно лише шляхом реалізації позивачем свого права на оскарження рішення суду в касаційному порядку, а не в порядку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. В даному ж провадженні (т.б. по справі №815/2239/17) судом 1-ї інстанції, з власної ініціативи, для допомоги позивачці, залучався перекладач. В судовому ж засіданні суду 2-ї інстанції, позивачка на участі перекладача чи представника-адвоката не наполягала.

Що ж стосується самого перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, то судова колегія, як і окружний суд, звертає увагу на те, що є важливим не порушувати баланс між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом «юридичної визначності», який є складовою верховенства права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «принцип юридичної визначеності» вимагає, серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно ставитися під сумнів. Юридична визначеність передбачає повагу до принципу «resjudicata», який є принципом остаточності рішень. Цей принцип фактично наголошує на тому, що жодна із сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов'язкового судового рішення лише з метою повторного слухання справи та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру (п.43 рішення ЄСПЛ від 09.09.2011р. «ZHELTYAKOV v.UKRAINE» (заява №4994/04)).

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,328,329,361,369 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02.04.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

В.О. Скрипченко