Справа № 511/695/18
Суддя: Ільяшук А. В.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/695/18
Номер провадження: 2-а/511/6/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А . В .,

секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектора моніторингу Роздільнянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

26.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до інспектора сектора моніторингу Роздільнянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 (далі - інспектор), в якому просить суд: скасувати постанову серії НК № 900723 про накладання на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.03.2018 року, якою було притягнуто останнього до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень за порушення, передбачене ч.6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посилаючись на те, що дана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає вимогам законодавства України, відсутність об'єктивних доказів наявності в його діях вини та невідповідність висновків інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 фактичним обставинам справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач інспектор ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 категоричного не визнав, надавши через канцелярію суду заперечення на позовну заяву. Суду пояснив, що він при виявлення правопорушення та складанні постанови діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, передбачений діючим законодавством, а доказом встановлення вини позивача у порушенні правил дорожнього руху є винесення постанови.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідка, дослідивши надані докази, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 15.03.2018 року інспектором ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 900723. Згідно даної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп.

Як вбачається з вказаної постанови про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1, 15.03.2018 року о 12 год .45 хв., в м. Роздільна, по вулиці Європейській, керував транспортним засобом ВАЗ 21070 державний номер НОМЕР_1, із забрудненим заднім номерним знаком та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п.2.9 «в», п.2.3 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.6 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема ч.ч.1,2,3,5,6 статті 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач в адміністративному позові вказує на відсутність об'єктивних доказів наявності в його діях вини та невідповідність висновків інспектора ОСОБА_2 фактичним обставинам справи, тому вважає постанову незаконною та просить її скасувати. Суду пояснив, що він у присутності відповідача усунув порушення ПДР, вимив забруднений номерний знак та не заслуговував на стягнення у вигляді штрафу. Якби інспектор неупереджено розглянув справу, то міг обмежитися усним зауваженням.

Згідно зі ст.ст. 14, 53 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, яким визначено імперативний припис заборони водієм експлуатації транспортних засобів із забрудненим номерним знаком, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

В п. 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Як вбачається із змісту ч. 6 ст. 121 КУпАП, відповідальність за цією частиною передбачена, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1408/27853 від 10.11.2015 р., поліцейським складається у письмовій формі постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, форму якої чітко встановлено додатком 5 до вищевказаної Інструкції.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 9 КАС України у якості одного з принципів адміністративного судочинства вказує диспозитивність та змагальність сторін, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем були надані письмові заперечення на позов, в яких він заперечував проти стверджень позивача про те, що він не вчиняв правопорушення та постанова винесена за його відсутності. Навпаки, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто у присутності позивача і у зв'язку з його відмовою підписати постанову, в присутності двох свідків, з приводу цього в постанові було зроблено відмітку, про що свідки засвідчили своїм підписом, також позивачу було пояснено суть правопорушення, постанова була надана для ознайомлення, однак позивач відмовився отримувати постанову, йому були роз'яснено порядок та строки її оскарження. Також, інспектор в своїх запереченнях зазначив, що після оформлення правопорушення ОСОБА_1 вимив державний номер, що підтверджується фотокартками. (а.с. 11,12)

Обставини, викладені у запереченні відповідача підтвердив свідок ОСОБА_3, який 15.03.2018 року знаходився на чергуванні разом з ОСОБА_2 та був присутній при виявленні правопорушення, а також бачив, як ОСОБА_1 усунув правопорушення вимивши номерний знак, що зафіксовано на фототаблиці. Розгляд справи проводився у відділку поліції, але ОСОБА_1 скористався ст.63 Конституції України і відмовився від дачі пояснень та від отримання постанови, про що у постанові зроблено відмітку у присутності свідків.

Відповідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та зокрема із наданих фотокарток чітко встановлено факт порушення правил дорожнього руху позивачем, тому його доводи про те, що він не скоював правопорушення, суд до уваги не приймає.

Таким чином, у судовому засіданні доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП, а тому постанова серії НК №900723 від 15.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.6 ст. 121 КУпАП, яка винесена інспектором сектора моніторингу Роздільнянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 є законною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов позивача, звільненого від оплати судових витрат, залишено судом без задоволення, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.122,251,252,258,279,280, 293 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 139, 244-246, 251, 286 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора сектора моніторингу Роздільнянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення

Суддя А. В. Ільяшук