Справа № 807/70/18
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2018 року м. Ужгород№ 807/70/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Данча М.І.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Ліуш Б.Б.

представник третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області, третя особа - Тячівська міська рада Закарпатської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 2 квітня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 5 квітня 2018 року.

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області (далі - відповідач, ДПІ у Тячівському районі), третя особа - Тячівська міська рада Закарпатської області (далі - третя особа, Тячівська міська рада), якою просить: 1)Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 4628362 від 16 червня 2015 року, яким ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області визначено ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання в розмірі 19121,34 грн.; 2) Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 4 від 26 травня 2016 року, яким ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області визначено ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання в розмірі 19121,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 31 березня 2010 року між позивачем та Тячівською міською радою, податковими повідомленнями-рішеннями № 4628362 від 16 червня 2015 року та № 4 від 26 травня 2016 року визначено податкове зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2015 та 2016 роки. Вважає такі податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, оскільки 27 липня 2013 року на підставі договору дарування нежитлової будівлі, що розташована на вищевказаній земельній ділянці, відбулась зміна власника такої будівлі, в зв'язку із чим договір оренди земельної ділянки припинив свою дію в силу закону.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що заява позивача про розірвання договору оренди від 09 квітня 2010 року до Тячівської міської ради не надходила та договір оренди є діючим. Крім того, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 липня 2013 року проведено державну реєстрацію права власності не на земельну ділянку, яка перебувала у користуванні позивача, а на чітко визначене нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки попереднього власника нерухомого майна не припиняється автоматично, а новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на себе у встановленому чинним законодавством порядку.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на правомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень. У зв'язку з чим, просить суд відмовити в його задоволенні з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 був власником нежитлової будівлі, магазину № 13 з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2

31 березня 2010 року між Тячівською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, комерційного використання площею 0,08 га для підприємницької діяльності (для розміщення об'єкту торгівлі), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 строком на 10 років.

27 липня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір дарування, відповідно до якого право на нежитлову будівлю, магазин № 13 з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_4

Право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна було зареєстровано за ОСОБА_4 27 липня 2013 року, що підтверджується витягом з реєстру речових правна на нерухоме майно про реєстрацію право власності.

02 липня 2015 року згідно договору купівлі продажу ОСОБА_4 відчужила вказаний об'єкт нерухомості іншим фізичним особам та станом на 31 січня 2018 року власниками будівлі, магазин № 13 з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

16 червня 2015 року ДПІ у Тячівському районі винесено податкове повідомлення-рішення № 4628362, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 19121,34 грн.

26 травня 2016 року ДПІ у Тячівському районі винесено податкове повідомлення-рішення № 4, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 19121,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 206 Земельного кодексу України використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу);

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп.14.1.73 п. 14.1ст. 14 ПК України).

Згідно підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

У відповідності до пункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України).

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (виникає, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній знаходяться. Крім того, з аналізу вказаних норм вбачається, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення такого права будь-якими актами чи документами.

Як вже встановлено судом, позивачем 27 липня 2013 року відчужено ОСОБА_4 нерухоме майно, розташоване на орендованій ним земельній ділянці, що підтверджується договором дарування. Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_4 27 липня 2013 року.

Таким чином, суд приходить висновку, що саме з 27 липня 2013 року позивач не є землекористувачем та не може бути належним платником орендної плати за землю, а таким платником є фактичний власник нерухомого майна, яке знаходиться на такій земельній ділянці, тобто фактичний землекористувач.

З урахуванням викладеного, оскільки, починаючи з 27 липня 2013 року нежитлова будівля з надвірними спорудами, за адресою: м. Тячів, вул. Київська, 2 перебувала у власності інших осіб, право власності яких було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, то після відчуження вказаного об'єкта нерухомості та його реєстрації за іншими особами, позивач не повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої він не є.

Аналогічна правова позиція вже висловлена Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2017 року (справа №2а-10596/12/2670).

Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача на обставини невнесення змін до укладеного позивачем з Тячівською міською радою договору оренди земельної ділянки, на якій розташована відчужений об'єкт нерухомості, як на підставу для продовження обов'язку позивача по сплаті орендної плати за таку земельну ділянку, оскільки наведене не звільняє нових власників від обов'язку сплати податку (орендної плати) за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ними майно.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року (справа №К/9901/2082/17).

Таким чином, відповідачем неправомірно нарахована орендна плата після внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за іншим власником, а саме з 27 липня 2013 року, у зв'язку з цим податкові повідомлення-рішення від 16 червня 2015 року та 26 травня 2016 року підлягають скасуванню.

Суд критично відноситься до тверджень відповідача, що податковим повідомленням-рішенням від 27 червня 2014 року позивачу було визначено податкове зобов'язання з орендної плати за землю у розмірі 15309,32 грн. та таке податкове зобов'язання було сплачено позивачем, оскільки оскаржені в судовому порядку податкові повідомлення -рішення від 16 червня 2015 року № 4628362 та 26 травня 2016 року № 4 охоплюють лише податковий період 2015 -2016 роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності визначення податкових зобов'язань за платежем "орендна плата з фізичних осіб", вимоги позову відповідають вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами та, за наведених обставин, позов слід задовольнити в повному обсязі, визнавши протиправними та скасувавши податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України в Закарпатській області від 16 червня 2015 року № 4628362 та від26 травня 2016 року № 4.

У відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Тячів, вул. Армійська, буд. 2, ), третя особа - Тячівська міська рада Закарпатської області (Закарпатська область, м. Тячів, вул. Шевченка, буд, 2, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області від 16 червня 2015 року № 4628362.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області від 26 травня 2016 року № 4.

4. Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Тячів, вул. Армійська, буд. 2, ) судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька