Справа № 129/2564/17
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 квітня 2018 р. Справа № 129/2564/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Гайсинського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 29.05.2017 року він звернувся до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак рішенням №839 від 28.07.2017 року йому було відмовлено в призначенні пенсії у звязку із відсутністю необхідного пільгового стажу, зокрема зазначено, що період з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року зарахувати до пільгового стажу неможливо, оскільки займана професія не відповідає чинним Спискам та відсутні відомості про проведення та результати атестації робочих місць. Крім того, вказане рішення прийнято відповідачем, в тому числі, на підставі рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №1385/06-35/02від 29.06.2016 року, яким відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоду його роботи з 01.01.1992 року по 08.09.1993 року, оскільки займана професія не відповідає чинним Спискам та відсутні відомості про проведення та результати атестації робочих місць.

Вважаючи рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №1385/06-35/02від 29.06.2016 року та рішення Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №839 від 28.07.2017 року протиправними, позивач звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області із даним позовом.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.09.2017 року відкрито провадження в даній адміністративній справі №129/2564/17. Крім того, даною ухвалою відстрочено позивачу сплату судового збору до винесення постанови по даній справі.

Ухвалою суду від 07.02.2018 року дану адміністративну справу передано на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 28.02.2018 року дану адміністративно справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 22.03.2018 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того, клопотала суд стягнути із відповідачів понесені позивачем судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Представник Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення даного адміністративного позову, посилаючись на обставини, що викладенні у письмових запереченнях (вх. №11669 від 23.10.2017 року). Зокрема зазначила, що згідно довідки, виданої СПАТ «Київська овочева фабрика», позивач в період з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року працював електрогазозварником ручної зварки 5-го розряду. В даний період роботи були чинними Списки, затвердженні постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, якими посада електрогазозварника не передбачена. Крім того, згідно наказу №92 від 30.07.1999 року «Про результати проведення атестації робочих місць» зазначено, що атестована посада електрозварника, що не відповідає посаді, передбаченій в постанові КМУ №36 від 16.01.2003 року. З огляду на викладене, вважає, що підстави для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року, відсутні.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області також заперечувала проти даного позову за обставин, що викладені у наданих судах письмових запереченнях (вх. №11697 від 23.10.2017 року). Зазначила, що Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років правомірно не зарахувала до пільгового стажу позивача період його роботи з 01.01.1991 року по 08.09.1993 року, оскільки займана ним посада не відповідає чинним на період роботи Спискам, та відсутні відомості про проведення та результати атестації робочих місць. Посилаючись на наведені обставини, просила відмовити у задоволенні даного адміністративного позову.

Після оголошеної у судовому засіданні перерви, представником позивача та представниками відповідачів подано клопотання про розгляд даної адміністративної справи в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги положення ч. 3 ст. 194 КАС України, суд доходить висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи у письмовому провадженні.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - Комісія) із заявою про підтвердження стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

За результатами розгляду заяви, 21.06.2016 року Комісією прийнято рішення зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 13.03.1981 року по 06.05.1985 року, з 27.05.1986 року по 03.02.1991 року, з 16.02.1991 року по 30.07.1991 року, з 06.08.1991 року по 31.12.1991 року до пільгового стажу по Списку №2 стаття 100. Водночас, у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 08.09.1993 року відмовлено, оскільки займана професія не відповідає чинним Спискам та відсутні відомості про проведення та результати атестації робочих місць.

Крім того, 29.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом із тим, рішенням №839 від 28.07.2017 року йому відмовлено в призначенні пенсії у звязку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Зокрема зазначено, що період з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року зарахувати до пільгового стажу неможливо, оскільки займана професія не відповідає чинним Спискам та відсутні відомості про проведення та результати атестації робочих місць.

Таким чином, не погоджуючись із прийнятими відповідачами рішеннями, в частині, що стосується не зарахування до пільгового стажу періодів його роботи з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року та з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Так, відповідно до п. «б» ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи, відмовляючи у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначила, що займана позивачем професія не відповідає чинним на період роботи спискам та відсутні відомості про проведення і результати атестації робочих місць.

Разом із тим, суд із зазначеним не погоджується з огляду не наступне.

Так, пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, до такої категорії працівників відносяться монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (розділ XXVII, 2290000а-14612), електрозварювальники (розділ XXXIII, 906).

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання представника відповідача 2 на те, що займана позивачем професія не відповідає чинним Спискам та на відсутність відомостей про проведення та результати атестації робочих місць, позаяк відповідна посада була передбачена Списками, натомість умова щодо підтвердження пільгового стажу документами за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці застосовується до періодів роботи після 21.08.1992 року.

Таким чином, позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області №1385/06-35/02 від 29.06.2016 року, в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року, на переконання суду, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом підтвердження йому періоду роботи з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства"(Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

При цьому, суд звертає увагу на те, що суд не вповноважений підтверджувати період роботи, разом із тим, з метою належного відновлення порушених прав позивача, суд доходить висновку про необхідність зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 період його роботи з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року до пільгового стажу.

Водночас надаючи оцінку правомірності рішення Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №839 від 28.07.2017 року, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається із змісту даного рішення, відмова у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах мотивована відсутністю необхідного пільгового стажу, зокрема зазначено, що період з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року зарахувати до пільгового стажу неможливо, оскільки займана професія не відповідає чинним Спискам та відсутні відомості про проведення та результати атестації робочих місць.

Крім того, у судовому засіданні та письмових запереченнях представник відповідача 1 зазначив, що згідно довідки, виданої СПАТ «Київська овочева фабрика», позивач в період з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року працював електрогазозварником ручної зварки 5-го розряду. В даний період роботи були чинними Списки, затвердженні постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, де передбачено, що правом пільгового пенсійного забезпечення користуються електрогазозварники зайняті на різанні і ручному зварюванні, напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. Водночас посада електрогазозварника даними списками не передбачена.

Поряд із цим, обґрунтовуючи протиправність даного рішення, представник позивача зазначила, що постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року затверджено список №2 посад із шкідливими умовами праці у розділі XXXIII «Загальні професії» передбачено професії «електрозварника» та «газозварника», тоді як позивач обіймав професію «електрогазозварник».

В даному випадку, суд вважає цілком обґрунтованими твердження представника позивача про те, що зарахуванню до пільгового стажу підлягають роботи на посадах, як електрозварника та газозварника, так і електрогазозварника та газоелектрозварника незалежно від видозмін та/або перейменування відділом кадрів посад працівників, що працюють зі зварювальними апаратами за допомогою газу або електрики.

Крім того, як вбачається із п. 1 Наказу №92 від 30.07.1999 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» СВАТ «Київська овочева фабрика», даним наказом було затверджено перелік робочих місць, професій, посад, працівникам яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2, а саме: електрозварник, акумуляторник.

В той же час, п. 2 цього Наказу, виключено із переліку робочих місць з пільговим пенсійним забезпеченням професії машиніст компресорних установок.

При цьому, як видно із п. 4 цього Наказу, за результатами атестації робочих місць вирішено надавати додаткову відпустку і спецхарчування: електрогазозварнику (7 днів, молоко), акумуляторнику (7 днів, молоко) та машиністу компресорних установок (4 дня, молоко).

Із наведеного слідує, що даним наказом оформлено результати проведено атестації стосовно трьох посад, а саме: електрозварника, акумуляторника та машиніста компресорних установок.

Разом із тим, у п. 1 даного Наказу зазначено атестовану посаду, як електрозварник, натомість у п. 4 вирішено надавати за результатами атестації додаткову відпустку і спецхарчування акумуляторнику, машиністу компресорних установок та електрогазозварнику, тобто усім посадам, стосовно яких проводилась атестація робочих місць за умовами праці.

Зазначене додатково підтверджує те, що існують розбіжності щодо формулювання назви займаної позивачем на СВАТ «Київська овочева фабрика» посади електрогазозварника.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем 1 безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року на посаді електрогазозварника в СВАТ «Київська овочева фабрика».

З огляду на наведене, позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №839 від 28.07.2017 року, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Поряд із цим, як уже зазначалось судом вище, суд не вповноважений підтверджувати період роботи, а тому з метою належного захисту прав позивача, суд доходить висновку про необхідність зобовязання Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року на посаді електрогазозварника.

Крім того, враховуючи, що в ході розгляду даної адміністративної справи встановлено протиправність рішень Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області №1385/06-35/02від 29.06.2016 року та Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №839 від 28.07.2017 року, якими було відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи позивача з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року та з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року, суд доходить висновку, що позовна вимога про зобовязання відповідача 1 здійснити перерахунок пільгового стажу, також є обґрунтованою.

Водночас, надаючи оцінку іншій вимозі позивача про зобовязання Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 03.03.2017 року, то суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити пенсію задоволенню не підлягають, оскільки вони входять до дискреції відповідача, а не суду.

До того ж, в даному випадку існує необхідність у вчиненні інших дій, які передують призначенню пенсії, в тому числі, щодо здійснення перерахунку пільгового стажу позивача.

За таких обставин та з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Що ж до заявленого представником позивача клопотання про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 15.09.2017 року, реєстр процесуального часу затраченого адвокатом при наданні правової допомоги та квитанції до прибуткового касового ордеру №23/03-18 від 23.03.2018 року на 2000 грн. та №15/09 від 15.09.2017 року на 3000 грн.

Згідно реєстру процесуального часу затраченого адвокатом при наданні правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 виконано наступні роботи: консультація по призначенню пенсії, запити, підготовка та складання позовної заяви, правова допомога в розгляді справи в суді (представництво інтересів ОСОБА_1Е.). Вартість проведених робіт, згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №23/03-18 від 23.03.2018 року та №15/09 від 15.09.2017 року, становить 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, враховуючи, наданні представником позивача докази в підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також їх співмірність із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, суд доходить до висновку, що вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення із відповідачів суми витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн., у рівних частинах, за рахунок їх бюджетних асигнувань,

Крім того, ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.09.2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору до винесення постанови по даній справі.

Як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.10.2017 року, позивачем заявлено 3 вимоги немайнового характеру (всього 5 позовних вимог, однак дві з них є похідними від інших, а тому не є об'єктом справляння судового збору).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору для фізичної особи становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" станом на 01.01.2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600,00 грн.

Водночас, в силу вимог частини 3 статті 6 цього Закону, у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, ставка судового збору за подання позивачем даної позовної заяви з трьома вимогами немайнового характеру, станом на дату його звернення до Гайсинського районного суду Вінницької області, становила 1920,00 грн. (640,00 грн. х на 3 вимоги).

Поряд із цим, беручи до уваги те, що одну із заявлених позивачем вимог задоволено частково, а тому з позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі пропорційній до частини позовних вимог у задоволенні яких йому було відмовлено, а саме: 320,00 грн.

Крім того, враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору по справі до ухвалення судового рішення, суд при ухваленні рішення на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, вважає необхідним стягнути з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань решту суми судового збору у розмірі 1600 грн. (1920,00 грн. - 320,00 грн.) пропорційно до заявлених позовних вимог, на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області №1385/06-35/02 від 29.06.2016 року, в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 період його роботи з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року до пільгового стажу.

Визнати протиправним та скасувати рішення Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №839 від 28.07.2017 року.

Зобовязати Гайсинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 15.04.2003 року по 13.01.2004 року на посаді електрогазозварника.

Зобовязати Гайсинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області здійснити перерахунок пільгового стажу ОСОБА_1.

Зобовязати Гайсинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України (УДКСУ м. Вінниці, код платежу 22030101, , Банк одержувач: ГУ ДКУ у Вінницькій області, м. Вінниця, МФО 802015, р/р 4002) судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути з Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (УДКСУ м. Вінниці, код платежу 22030101, , Банк одержувач: ГУ ДКУ у Вінницькій області, м. Вінниця, МФО 802015, р/р 4002) судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) гривень.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (УДКСУ м. Вінниці, код платежу 22030101, , Банк одержувач: ГУ ДКУ у Вінницькій області, м. Вінниця, МФО 802015, р/р 4002) судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код);

Гайсинське об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Волонтерів, 17, м. Гайсин, );

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 03.04.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна