Справа № 817/1851/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2018 року м. Рівне №817/1851/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Птюшинська І.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представники ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_4, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.07.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510грн. штрафних санкцій; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 104030,84грн., у т.ч. 82803,07грн. основного зобовязання та 21210,77грн. штрафних (фінансових) санкцій; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 7613,13грн., у т.ч. 6090,50грн. за основним платежем та 1522,63грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 163051,50грн., у т.ч. 115754грн. за основним платежем та 47298,50грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 31.10.2016 року №, яким позивачу зменшено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 38420грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2628грн., у т.ч. 1628грн. основного платежу та 613грн. штрафних (фінансових) санкцій; рішення № від 05.07.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12089,78грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску №Ф-021 від 05.07.2016 року в розмірі 101749,87грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що оскаржувані рішення ДПІ у м. Рівному є незаконними, а висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог податкового та іншого законодавства, на підставі якого було прийнято спірні рішення є надуманими та безпідставними. Зокрема, вказує на те, що відповідачем необґрунтовано не взято до уваги підтверджуючі документи про понесення витрат підприємцем за 2013 та 2015 роки. Зазначає, що всі господарські операції підтверджені всіма належними первинними документами, а тому висновки про неправомірне формування валових витрат у 2013 та 2015 року і як наслідок заниження податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску є необґрунтованими. З наведених підстав просить позов задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав про що подав відзив на позов. В обґрунтування відзиву вказує, що ДПІ у м. Рівному було проведено документу планову перевірку позивача за наслідками якої складено акт від 18.05.2016 року №46/17-16-13-03/НОМЕР_1.

Висновками акта перевірки встановлено наступні порушення:

ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: відображення перекручених даних в деклараціях призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2013 на 403311грн., за 2014 на 67085,89грн., за 2015 на 1096033,04грн.

Відповідно до п.164.1, п.164.3 ст. 164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю 292077,07грн., в т.ч. за 2013 р. 66521,45грн., за 2014 р. 10062,85грн. та за 2015 р. 215492,77грн.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», донарахована сума єдиного внеску становить 182014,24грн., в т.ч. за 2011 р. 4010,30грн., за 2012 р. 3303,44грн., за 2013 р. 81612,63грн., за 2014 р. 28036,43грн., за 2015 р. 65051,44грн.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2013 31.12.2015 р. встановлено, що в порушення п.180.1 ст. 180, п.181.1 ст. 181, п.183.1 ст. 183, п.п.185.1.1 п.185.1 ст. 185, п.198.5 ст. 198, п.199.1 ст. 199, п.203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_4 занижено суми ПДВ, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет на 224841грн.

В результаті встановлених порушень, в ході перевірки зменшений залишок відємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 Декларації) на суму 11874грн.

Також встановлено порушення пп. 49.18.1 п.49.18 ст. 49, п.203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкових декларацій з ПДВ за період з 01.01.2013 по 30.06.2014 року.

На підставі п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПКУ, донараховано військового збору на суму чистого оподатковуваного доходу в розмірі 16 440,50грн.

В порушення абз. 6 п.6 ст. 128 Господарського кодексу України та п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України до перевірки не представлено книгу обліку доходів і витрат.

Порушено п.44.6 ст. 44, п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме: ненадання платником податків оригіналів документів.

На підставі встановлених порушень податковим органом було винесено спірні податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Відповідач вважає, що при прийнятті вказаних рішень відповідач діяв на підставі та в межах закону, а тому підстав для задоволення позову не має.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнав з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши представлені письмові докази та матеріали справи, суд виходить з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, у період з 18.04.2016 року по 11.05.2016 року ДПІ у м. Рівному була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки податковим органом складений акт перевірки від 18.05.2016 року №46/17-16-13-03/НОМЕР_1.

Висновками акту перевірки встановлено наступні порушення: ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: відображення перекручених даних в деклараціях призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2013 на 403311грн., за 2014 на 67085,89грн., за 2015 на 1096033,04грн.

Відповідно до п.164.1, п.164.3 ст. 164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю 292077,07грн., в т.ч. за 2013 р. 66521,45грн., за 2014 р. 10062,85грн. та за 2015 р. 215492,77грн.; п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» донарахована сума єдиного внеску становить 182014,24грн., в т.ч. за 2011 р. 4010,30грн., за 2012 р. 3303,44грн., за 2013 р. 81612,63грн., за 2014 р. 28036,43грн., за 2015 р. 65051,44грн.; перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2013 31.12.2015 р. встановлено, що в порушення п.180.1 ст. 180, п.181.1 ст. 181, п.183.1 ст. 183, п.п.185.1.1 п.185.1 ст. 185, п.198.5 ст. 198, п.199.1 ст. 199, п.203.1 ст. 203 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_4 занижена сума ПДВ, яка підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет на 224841грн. В результаті встановлених порушень в ході перевірки зменшений залишок відємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 Декларації) на суму 11874грн.; порушення пп. 49.18.1 п.49.18 ст. 49, п.203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме встановлено неподання податкових декларацій з ПДВ за період з 01.01.2013 по 30.06.2014 року; п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПКУ, донараховано військового збору на суму чистого оподатковуваного доходу в розмірі 16440,50грн.; абз. 6 п.6 ст. 128 Господарського кодексу України та п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України до перевірки не представлено книгу обліку доходів і витрат;

п.44.6 ст. 44, п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме ненадання платником податків оригіналів документів.

На підставі акту перевірки та з урахуванням поданих заперечень на акт перевірки, ДПІ у м. Рівному прийняті наступні рішення: - податкові повідомлення-рішення від 05.07.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн. штрафних санкцій; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 104 030,84 грн., у т.ч. 82 803,07 грн. основного зобовязання та 21 210,77 грн. штрафних (фінансових) санкцій; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 7613,13 грн., у т.ч. 6090,50 грн. за основним платежем та 1522,63 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 163 051,50 грн., у т.ч. 115 754 грн. за основним платежем та 47 298,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; - від 31.10.2016 року №, яким позивачу зменшено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 38 420 грн.; - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2628,00 грн., у т.ч. 1628 грн. основного платежу та 613 грн. штрафних (фінансових) санкцій; - рішення № від 05.07.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12 089,78 грн.; - вимогу про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску № Ф-021 від 05.07.2016 року в розмірі 101749,87грн.

Судом встановлено, що за результатами адміністративного оскарження, рішенням ГУ ДФС у Рівненській області від 11.11.2016 року, рішення ДПІ у м. Рівному від 05.07.2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12089,78грн. скасовано та воно вважається відкликаним з дня прийняття даного рішення.

Натомість 07.12.2016 року ДПІ у м. Рівному було винесено нове рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12089,78 грн.

Дане рішення надсилалось платнику податків, проте не було вручене позивачу.

Судом встановлено, що за результатами перевірки та з врахуванням відповіді на заперечення до акту перевірки, встановлено заниження ФОП ОСОБА_4 оподатковуваного доходу за 2014 рік на суму 21081,56грн., за 2014 рік на суму 14319,83грн. та за 2015 рік на 406033,55грн., в результаті заниження доходу за 2014 рік на загальну суму 14319,83 грн. та завищення витрат за 2013 рік в сумі 21081,56грн. та за 2015 рік в сумі 406033,55грн.

Згідно наданих до перевірки позивачем книг обліку розрахункових операцій, а саме по магазину «Преміум вин» №752/2 від 02.10.2013 р. та по магазину «Дача» №4101-2 від 08.09.2014, №4101-2 від 05.06.2013 р. встановлено, що за 2014 рік виторг ФОП ОСОБА_4 становить в сумі 82014,61грн. та задекларовано суму доходу в розмірі 67694,78 грн., розбіжності у визначенні доходу за 2014 рік становлять 14319,83грн.

З приводу даних порушень суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодних доказів на спростування даних тверджень, тому суд приходить до висновку, що позивач занизив оподатковуваний дохід за 2014 рік в сумі 14319,83 грн., отже податкове повідомлення-рішення від 05.07.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в частині визначення основного платежу в розмірі 2148,01грн. та 537грн. штрафних (фінансових) санкцій, суд вважає правомірним.

З матеріалів справи також вбачається, що проведеною перевіркою не враховано витрати на придбання товарів, як такі, що не використані не в господарській діяльності на загальну суму 21081,56грн. за 2013 рік, а саме: розроблення веб-сторінок ТОВ «Айсол» на загальну суму 540грн. (акт виконаних робіт від 04.03.2013 року), будівельні матеріали на загальну суму 13 980,86грн., придбані у ФОП ОСОБА_5 (видаткові накладні: №б/н від 06.11.2013 р., №б/н від 29.10.2013 року, №б/н від 03.03.2013 року, №б/н від 03.10.2013 року, «б/н від 08.02.2013 року, №б/н від 20.02.2013 року, №б/н від 31.01.2013 року, №б/н від 05.02.2013 року, №Б/н від 21.01.2013 року, №б/н від 16.01.2013 року), проживання в готельному комплексі Юність, м. Одеса на суму 423 грн. (фіскальний чек №29728 від 20.09.2013 року), будівельні матеріали (дошка) на суму 4800 грн., придбана у ФОП ОСОБА_6 (видаткова накладна №7 від 28.02.2013 року), будівельні матеріали на загальну суму 1337,20 грн., придбані у ПП «Рівнебудпостач» (видаткові накладні №БП-52 від 15.03.2013 року), №БП-32 від 23.04.2013 року, №БП-16 від 23.04.2013 року. До перевірки не надано підтверджуючих документів про використання (списання) вищезгаданих товарів у господарській діяльності.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції станом на 2013 рік), (надалі Податковий кодекс України), доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не відносяться до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що платник податку втрачає право на формування валових витрат лише в тому випадку, коли такі витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, а також якщо такі витрати безпосередньо не пов'язані з господарською діяльністю та одержанням доходу.

З наведених вище норм вбачається, що позивач має право включити до складу валових витрат лише ті витрати, які підтверджені відповідними розрахунковими та іншими платіжними документами.

Позивачем не надано суду підтверджуючих документів про оплату вищенаведених товарів, а також їх зв'язок із господарською діяльністю.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що будівельні матеріали, придбані у ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ПП «Рівнебудпостач» були використані позивачем під час виконання ремонтних робіт на офісі позивача, проте не надано жодних письмових документів, що це підтверджують. Теж саме стосується розроблення веб-сторінок ТОВ «Айсол» на загальну суму 540грн. (акт виконаних робіт від 04.03.2013 року) та проживання в готельному комплексі «Юність», м. Одеса на суму 423грн. (фіскальний чек №29728 від 20.09.2013 року).

Отже, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в частині визначення основного платежу в розмірі 3162,17грн. та 790,54грн. грн. штрафних (фінансових) санкцій, суд вважає правомірним. Також суд уважає правомірним застосування до позивача штрафної санкції в сумі 510грн. за ненадання оригіналів документів, оскільки зазначений факт не заперечувався позивачем в судовому засіданні.

Крім того, судом встановлено, що проведеною перевіркою зменшено витрати за 2015 рік на загальну суму 406033,55грн. у звязку з ненаданням ФОП ОСОБА_4 підтверджуючих документів про понесені витрати та про використання (списання) товарів у господарській діяльності, а саме: у січні 2015 на 401,13грн., в березні 2015 року на суму 200грн., в квітні 2015 року на суму 1095грн., в травні 2015 року на суму 181,75грн., в червні 2015 року на суму 193,75грн., в липні 2015 року на суму 207,25грн., в серпні 2015 року на суму 220грн., у вересні 2015 року на суму 9772,92грн., в жовтні 2015 року на суму 1141,05грн. та на суму 7978,09грн., в листопаді 2015 року на суму 1269,31грн. по розрахунках амортизації та на суму 82703,70грн. по розрахунках амортизації та виданих авансів, в сумі 7010,90грн. списання товарно-матеріальних цінностей. Також, перевіркою встановлено, що частина придбаного товару (пиловник сосни та ялини) загальною кількістю 279,831м.куб. на загальну суму 253514,93грн. та послуги по перевезенню на загальну суму 34059,85грн. віднесено до валових витрат, але на кінець періоду, що перевірявся не реалізовані та знаходяться на залишках. Згідно наданих документів вищезгаданий пиловник передано на переробку ДП «Підприємство Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області №96».

Таким чином, у звязку із вищевикладеним в порушення п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до складу валових витрат підприємця не прийнято частину витрат як такі, що не мають документального підтвердження та не приймали участь в оподатковуваних операціях звітного періоду на загальну суму 406033,55грн. за 2015 рік.

З наведеним суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Основними видами діяльності позивача є роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Відповідачем не прийнято до уваги витрати позивача на загальну суму 2498,88грн. за січень, березень, квітень-серпень 2015 року у звязку з ненаданням підтверджуючих документів про їх понесення, а також про використання (списання) товарів у господарській діяльності.

Проте, як встановлено судом, вказані витрати понесені у звязку із списанням комісії банку позивача за розрахунково-касове обслуговування.

На підтвердження понесення вказаних витрат, позивачем надано копії банківських виписок за спірні періоди, що підтверджують понесення вказаних витрат, а також копії актів списання (вибуття) нематеріальних обєктів за 2015 рік.

Позивачем було надано суду підтверджуючі документи про понесення витрат у вересні 2015 року на суму 9772,92грн., в жовтні 2015 року на суму 1141,05грн. та на суму 7978,09грн., в листопаді 2015 року на суму 1269,31грн. по розрахунках амортизації та на суму 82703,70грн. по розрахунках амортизації та виданих авансів, в сумі 7010,90грн. списання товарно-матеріальних цінностей, а також підтверджуючі документи про придбання пиловнику сосни та ялини і послуг по перевезенню на загальну суму 34059,85грн.

Всі придбані позивачем ТМЦ були використані позивачем в межах господарської діяльності. Понесені витрати позивачем підтверджуються первинними документами, які були надані до перевірки та долучені до матеріалів справи, а саме договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт та наданих послуг, банківські виписки та платіжні доручення про оплату, документи, що підтверджують перевезення, а саме товарно-транспортні накладні на вантаж.

Вказані первинні документи, відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, а отже підтверджують правомірність включення до валових витрат вартість придбаних ТМЦ.

Не віднесення даних витрат до складу валових витрат підприємця з тих підстав, що до перевірки не надано актів списання вказаних ТМЦ, а отже і формування висновків про їх не використання в господарській діяльності не заслуговує на увагу, оскільки проведеною перевіркою не було встановлено наявність таких товарів на складах станом на кінець звітних періодів.

Розрахунки за придбані товари проведені в повному обсязі, що підтверджується розрахунковими документами.

Згідно п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції закону станом на 01.01.2015 року), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Зазначена стаття в редакції закону станом на 01.01.2015 року не містить обмежень щодо того, що платник податку включає до складу витрат витрати лише в тому періоді, коли визнані доходи від реалізації товарів, робіт, послуг.

З системного аналізу норм, закріплених у статтях 177 Податкового кодексу України слідує, що необхідною умовою для віднесення витрат, понесених платником податку на придбання товарів (послуг), до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є факт їх понесення в межах здійснення ним господарської діяльності.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Спірним питанням у даній справі є визначення позивачем бази оподаткування операції з реалізації товару на митній території України.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п.44.1 ст.44 ПК України).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV, який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

До перевірок та матеріалів справи позивачем надано ряд первинних документів, що підтверджують правомірність формування валових витрат, а тому висновки про завищення витрат за 2015 рік на 406033,55грн. є безпідставними.

Крім цього, відповідач необґрунтовано вказав на віднесення позивачем до витрат 2015 років вартості придбаних товарів, які не реалізовані в звітному періоді та обліковуються на залишках платника податків станом на 31.12.2015, оскільки акт перевірки №46/17-16-13-03/НОМЕР_1 від 18.05.2016 року не містить будь-яких документально підтверджених відомостей про те, які саме товари, по яких сформовано витрати, залишались нереалізованими станом на 31.12.2015 року.

Проведеною перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 протягом вересня-грудня 2015 року здійснював торгівлю лісо продукцією (пиловником). Перевіркою встановлено, що підприємцем придбано та відображено по податковому кредиту 2804,8288куб.м. лісу на загальну суму 2596317,53грн. без ПДВ.

На спростування висновків податкового органу позивачем надавались первинні документи, що підтверджується актом перевірки, книги обліку доходів і витрат за спірні періоди, в тому числі і за 2015 рік, банківські виписки.

Отже, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в частині визначення основного платежу в розмірі 77492,89грн. та 19373,22 грн. грн. штрафних (фінансових) санкцій, є протиправним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Положеннями п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пунктом 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено: нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого цим Законом, що дорівнювала до 1 жовтня 2011р. п'ятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 1 жовтня 2011р. сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», розмір єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 подав до ДПІ ум. Рівному податкову декларацію про майновий стан і доходи, а саме: за 2011 р. (№ 195146 від 06.03.2012р.) задекларовано суму чистого доходу 1603,00грн., розмір середньомісячного оподаткованого доходу задекларовано 133,58грн., тобто дохід отриманий на протязі 12 місяців 2011р.

Згідно листа Рівненського об'єднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області № 1701/07 від 13.05.2016р. ФОП ОСОБА_4 звіт по єдиному соціальному внеску за 2011 р. не подавався.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 подав до ДПІ у м. Рівному податкову декларацію про майновий стан і доходи, а саме: за 2012р. (№ НОМЕР_2 від 06.02.2013р.)задекларовано суму чистого доходу 3657,00грн., розмір середньомісячного оподаткованого доходу задекларовано 305,00грн., тобто дохід отриманий на протязі 12 місяців 2012р.

Згідно листа Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області № 1701/07 від 13.05.2016р. ФОП ОСОБА_4 подано звіт по єдиному соціальному внеску за 2012р. відповідно до якого платником розбито чистий оподаткований дохід лише у два місяці.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 подав до ДПІ у м. Рівному податкову декларацію про майновий стан і доходи, а саме: за 2013р. (№ НОМЕР_3 від 24.03.2014р.) задекларовано суму чистого доходу 35570грн., розмір середньомісячного оподаткованого доходу задекларовано 2964,17грн., тобто дохід отриманий на протязі 12 місяців 2013.

ФОП ОСОБА_4 поданий звіт по єдиному соціальному внеску за 2013, відповідно до якого платником задекларовано чистий оподаткований дохід на який нараховується єдиний внесок в сумі 5399грн., який відображено лише у чотири місяці, але не відображено суми єдиного внеску.

Згідно встановлених порушень за 2013 рік, сума чистого оподаткованого доходу ФОП ОСОБА_4 згідно перевірки за 2013 становить в сумі 56651,56грн., який отримано на протязі 12 місяців. Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 подав до ДПІ у м. Рівному податкову декларацію про майновий стан і доходи, а саме: за 2014р. (№ НОМЕР_4 від 09.02.2015р.) задекларовано суму чистого доходу 14928,72грн., розмір середньомісячного оподаткованого доходу задекларовано 2488,12грн., тобто дохід отриманий на протязі 6 місяців 2014.

ФОП ОСОБА_4 поданий звіт по єдиному соціальному внеску за 2014р. відповідно до якого платником задекларований чистий оподаткований дохід на який нараховується єдиний внесок в сумі 1218грн.

Згідно встановлених порушень за 2014 рік, сума чистого оподаткованого доходу ФОП ОСОБА_4 згідно перевірки за 2014р. становить в сумі 29248,55грн., отриманмй на протязі 12 місяців.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 подав до ДПІ у м. Рівному податкову декларацію про майновий стан і доходи, а саме: за 2015р. (№ НОМЕР_5 від 09.02.2016р.), задекларовано суму чистого доходу 71883,98грн., розмір середньомісячного оподаткованого доходу задекларовано 5990,33грн., тобто дохід отриманий на протязі 12 місяців 2015.

ФОП ОСОБА_4 поданий звіт по єдиному соціальному внеску за 2015р. відповідно до якого платником задекларований оподаткований дохід в сумі 71883,98грн. на який нараховується єдиний внесок, а за даними перевірки оподаткований дохід за 2015р. становить 477917,53грн.

Пунктом 10 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне» затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015року №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953 передбачено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першому частини четвертої статті 25 Закону України №2464-УІ від 08.07.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Абзацом першим пунктом 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне» затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015року №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи вищевикладене, в порушення п. 2, ч. 1, ст. 7, ч.11 ст. 8, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», донарахована сума єдиного внеску за 2011р. в розмірі 4010,30грн., за 2012р. в розмірі 3303,44 грн., за 2013р. в розмірі 19658,09 грн. та за 2014р. в розмірі 9726,6 грн. є правомірною. А тому, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску №Ф-021 від 05.07.2016 року на суму 36698,43грн. прийнята відповідачем правомірно.

Стосовно донарахування позивачу єдиного внеску за 2015 рік в розмірі 65051,44грн., то суд вважає таке донарахування незаконним, враховуючи те, що встановлені відповідачем порушення податкового законодавства позивачем у 2015 році не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищенаведене, вимога про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску №Ф-021 від 05.07.2016 року на суму 65051,44грн. є протиправною та належить до скасування у вказаній частині.

Щодо прийняття ДПІ у м. Рівному рішення № від 05.07.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12089,78 грн., то як було встановлено судом, дане рішення є скасованим та відкликаним контролюючим органом, а тому є не чинним.

Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що контролюючим органом на виконання рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 11.11.2016 року №1034/14/17-00-10-03/119, 07.12.2016 року прийняте рішення за № про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 12089,78грн. за формою, передбаченою додатком 13 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Зазначене рішення направлене позивачу рекомендованим листом з повідомленням, однак поштове відправлення повернулося на адресу контролюючого органу з підстав закінчення терміну його зберігання, що у відповідності до податкового законодавства вважається належним чином врученим платнику податків.

В той же час, відповідно до змісту позовних вимог позову позивача, останній не оскаржує рішення за № від 07.12.2016.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, про вказане рішення йому не було відомо.

Попри те, що позивач вказане рішення не оскаржує, але оскаржує рішення, яке вважається відкликаним в ході адміністративного оскарження, зазначені рішення є ідентичними за своєю суттю, але різняться за формою, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та встановити правомірність прийнятого рішення № від 07.12.2016.

Отже, оскільки судом встановлено правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску №Ф-021 від 05.07.2016 року на суму 36698,43грн., то і рішення за № від 07.12.2016 про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є правомірним на суму 5584,64грн. відповідно.

Також перевіркою встановлено, що у періоді з 01.01.2012 по 31.12.2015 року ФОП ОСОБА_4 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування. Перевіркою встановлено, що позивач згідно щоденних та щомісячних звітів реєстраторів розрахункових операцій, а також самостійно поданою декларацією про доходи за 2012 рік задекларував валового доходу 407187грн. (декларація № від 06.02.2013 року).

Згідно п.181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

У звязку з перевищенням протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми доходу від здійснення підприємницької діяльності, що сукупно перевищує 300000грн. (без урахування ПДВ), з 01.01.2013 року підприємець був зобовязаний зареєструватись платником ПДВ.

Однак, як встановлено судом, позивач не зареєструвався як платник ПДВ з січня 2013 року, а зареєструвався лише 12.06.2014 року, чим порушив вимоги п.181.1 ст. 181, п.183.1, п.183.2, п.183.9 ст. 183 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищенаведене порушення, контролюючим органом було правомірно донараховано податкові зобовязання з ПДВ за період з 01.01.2013 по 30.06.2013 року на загальну суму 105123грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині визначення основного платежу в розмірі 105123грн. та 26280,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є правомірним.

Також з розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення судом встановлено, що до позивача було застосовано штрафну санкцію за неподання податкових декларацій з ПДВ за період з січня 2013 по червень 2014 року на загальну суму 18360грн.

Суд із вказаним розміром застосованих штрафних санкцій погодитись не може, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Судом встановлено, що відповідачем було застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020 грн. за кожне неподання податкової декларації.

Проте, ч.2 ст. 120 Податкового кодексу України чітко наголошує на те, що ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Отже, визначальною умовою для притягнення до відповідальності платника податків за ч.2 ст. 120 Податкового кодексу України є не вчинення тих самих дій протягом року (неподання декларацій), а застосування протягом року до такого платника податків штрафу за неподання чи несвоєчасне подання податкових декларацій у розмірі 170 грн.

Ні з матеріалів акту перевірки, ні з пояснень представників відповідача у судовому засіданні не було встановлено, що до позивача у період з 01.01.2013 по 30.06.2014 року було застосовано штрафну санкцію в розмірі 170 грн. згідно податкового повідомлення-рішення за неподання чи несвоєчасне подання податкових декларацій. З матеріалів акта перевірки вбачається, що таке податкове повідомлення-рішення № від 07.07.2015 року виносилось у 2015 році на суму 170 грн. штрафу. Проте, така штрафна санкція має бути протягом року.

З наведених вище підстав, суд вважає, що за кожне неподання податкової декларації до позивача мав бути застосований штраф у розмірі 170 грн. за неподання податкових декларацій.

Тому, податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині визначення штрафної санкцій на суму 15300грн., суд вважає протиправним та скасовує його у даній частині.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.07.2014 по 31.12.2015 року встановлено заниження податкових зобовязань на суму 14985грн. за 2015 рік, а саме: у вересні 2015 року 1499грн., у жовтні 2015 1612грн., у листопаді 2015 10886грн., у грудні 2015 року 988,43грн.

Також встановлено, що податкова декларація з ПДВ за квітень 2015 року позивачем не подавалась, а тому відповідачем було донараховано податкових зобовязань з ПДВ за квітень 2015 року на суму 457грн.

Висновки про заниження податкових зобовязань на суму 14985грн. за 2015 рік ґрунтуються на не наданні підтверджуючих документів про використання (списання) товарів (пальне, плитка, компютерна техніка) у господарській діяльності.

Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б)дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

У відповідності до п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів, датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Суд наголошує на тому, що придбані позивачем товари у 2015 році на суму 14985грн. підтверджуються наявними у справі первинними документами та були використані ним у межах господарської діяльності.

З наведених підстав, суд вважає, що донарахування податкових зобовязань позивачу у звязку із ненаданням документів про списання товарів у господарській діяльності суперечить нормам ст. 187 та ст. 189 Податкового кодексу України, а тому суд вважає, що податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині визначення основного платежу в розмірі 10174 грн. та 2543,50грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 31.10.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2628грн., у т.ч. 1628грн. основного платежу та 613грн. штрафних (фінансових) санкцій є протиправними та підлягають до скасування. В частині збільшення суми грошового зобовязання з ПДВ по податковому повідомленню-рішенню № на суму 457 грн. основного платежу та 114,25 грн. штрафних санкцій суд вважає правомірним.

Судом також встановлено, що протягом вересня-грудня 2015 року ФОП ОСОБА_4 здійснював торгівлю лісо продукцією (пиловником). Перевіркою встановлено, що підприємцем придбано 2847,8958куб.м. лісу на загальну суму 2625789,20грн. (без ПДВ) та реалізовано (згідно наданих до перевірки документів) 2239,228куб.м. лісу на загальну суму 2173806,49грн. (без ПДВ).

Відповідач стверджує, що позивачем не було надано підтверджуючих документів про використання (реалізацію) лісо продукції у господарській діяльності, а також докази про те, що вказаний товар знаходиться на залишках на суму ПДВ 35221грн., проте дані твердження спростовуються даними оборотно-сальдової відомості по рахунку №28 за 2015 рік.

Також суд звертає увагу, що єдиною підставою для формування податкового кредиту є наявність належним чином зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної і нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Наявними у справі первинними документами підтверджується факт придбання та подальшої часткової реалізації лісо продукції (пиловника) за вересень-грудень 2015 року.

Отже, враховуючи те, що позивачем було правомірно сформовано дані податкового кредиту за вересень-грудень 2015 року згідно поданих декларацій з ПДВ, то зменшення позивачу залишку відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду суд вважає протиправним.

Таким чином, на думку суду податкове повідомлення-рішення від 31.10.2016 року №, яким позивачу зменшено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 38420 грн. є протиправним та підлягає до скасування в повному обсязі.

Щодо винесення позивачу податкового повідомлення-рішення від 05.07.2016 року № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 7613,13грн., у т.ч. 6090,50грн. за основним платежем та 1522,63грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Обєктом оподаткування військовим збором є, зокрема доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (п.п.1.2 п.161 підр. 10 р. ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

З 01 січня 2015 року набрали чинності зміни внесені Законом України від 28.12.2014 року №7-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» до Податкового кодексу України в частині оподаткування військовим доходів фізичних осіб-підприємців.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб-підприємців є 2015 рік.

ФОП ОСОБА_4 подано декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та нараховано військового збору на суму чистого доходу в сумі 1078,26грн.

В результаті завищення, на думку відповідача витрат, як таких, що не мають документального підтвердження та не приймали участь в оподатковуваних операціях звітного періоду за 2015 рік в сумі 477917,53грн. відповідачем донараховано позивачу суму військового збору в розмірі 6090,50грн. основного платежу та 1522,63грн. штрафних санкцій.

Враховуючи те, що зазначені вище порушення не знайшли свого документального підтвердження, а позивачем не було завищені витрати у 2015 році, то донарахування ФОП ОСОБА_4 військового збору в розмірі 6090,50грн. є протиправним, а тому податкове повідомлення-рішення від 05.07.2016 року № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 7613,13грн., у т.ч. 6090,50грн. за основним платежем та 1522,6 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є протиправним та підлягає до скасування в повному обсязі.

Також, судом встановлено, що в порушення п.51.1 ст.51 глави 2, пп. «б» п. 176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, п.3.1 розділу 111 «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014р. №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.02.2014р. №228/25005 та Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01,2015р. №111/26556, встановлено неподання податкового розрахунку за формою 1 ДФ за 4 кв. 2013р., за 1 кв. 2014р. та не відображення виплачених доходів найманому працівнику ОСОБА_7 рнокпп НОМЕР_6 за 1 кв. 2015р. 4 кв. 2015р. та не відображення виплачених доходів фізичним особам - підприємцям, а саме: ОСОБА_8 рнокпп НОМЕР_7, ОСОБА_9П, рнокпп НОМЕР_8, ОСОБА_10 рнокпп НОМЕР_9, що призвели до зміни платника податку.

Пунктом 119.2 статті 119 Податкового кодексу України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

На підставі пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ із змінами та доповненнями, застосування до ФОП ОСОБА_4 штрафної санкції в сумі 510грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 05.07.2016 року №, яке є правомірним, тому підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Отже, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному від 05.07.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в частині визначення основного платежу в розмірі 77492,89грн. та 19373,22грн. штрафних (фінансових) санкцій; № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 7613,13грн., у т.ч. 6090,50грн. за основним платежем та 1522,63грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині визначення основного платежу в розмірі 10174грн. та застосованої штрафної санкції на суму 17843,50грн.; від 31.10.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2628,00 грн., у т.ч. 1628 грн. основного платежу та 613 грн. штрафних (фінансових) санкцій; №, яким позивачу зменшено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 38420 грн.; вимога про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску №Ф-021 від 05.07.2016 року в розмірі 65051,44 грн. та рішення за № від 07.12.2016 про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 6505,14грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Також суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3674, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.3 ч.2 ст.4 Закону №3674 (в редакції, на час подання позову до суду), розмір судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою-підприємцем, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В позовній заяві позивачем заявлено вісім вимог майнового характеру на загальну суму 429690,12грн.

Таким чином, за подання даного позову до суду позивачу належало сплатити судовий збір в розмірі 4296,90грн. (429690,12грн. х 1% = 4296,90грн.)

Разом з тим, згідно з квитанцією від 07.12.2017 №0.0.910554379.1, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, позивачем сплачений судовий збір в сумі 6451,40грн.

З огляду на вказане вище, кошти в сумі 2154,50грн. (6451,40грн. - 4296,90грн. = 2154,50грн.), сплачені позивачем згідно з зазначеною квитанцією, суд вважає судовим збором, внесеним в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно із ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З врахуванням викладеного вище, при розподілі судових витрат судом береться за основу сума судового збору, яка мала бути сплачена у відповідності до чинного законодавства, а саме 4296,90грн.

Отже, на підставі ч.3 ст. 139 КАС України, суд відшкодовує на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2447,14грн.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 05.07.2016 №, в частині збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 96866,11грн., з яких 77492,89грн. основного платежу та 19373,22грн. штрафних (фінансових санкцій).

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 05.07.2016 №, яким збільшене грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 7147,73грн., з яких 5310,18грн. основного платежу та 1837,55грн. штрафних (фінансових) санкцій відмовити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-021 від 05.07.2016 на суму 65051,44грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-021 від 05.07.2016 на суму 36698,43грн. відмовити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07.12.2016 № на суму 6505,14грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07.12.2016 № на суму 5584,64грн. відмовити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 05.07.2016 №, в частині збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 28017,50грн., з яких 10174грн. основного платежу та 17843,50грн. штрафних (фінансових санкцій).

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 05.07.2016 №, в частині збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 135035грн., з яких 105580грн. основного платежу та 29455грн. штрафних (фінансових санкцій) відмовити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 05.07.2016 №; від 31.10.2016 №, № в повному обсязі.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 05.07.2016 № відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір в розмірі 2447,14грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (33028, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1);

2) відповідач - Державна податкова інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Вдінська, 8, ).

Повний текст рішення складено 03 квітня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.