Справа № 803/332/18
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року ЛуцькСправа № 803/332/18

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом голови Рожищенської районної ради ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 12.02.2018 ВП № 55199520,

ВСТАНОВИВ:

Голова Рожищенської районної ради ОСОБА_2 (далі голова районної ради ОСОБА_2, позивач) звернувся з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 12.02.2018 ВП № 55199520.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 23.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами Глави 11 Розділу 2 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судове засідання призначено на 14:00 год. 28.03.2018.

Ухвалою суду від 28.03.2018 провадження у цій справі було зупинено до вирішення питання про відвід за заявою голови Рожищенської районної ради ОСОБА_2 іншим суддею, визначеним у порядку, встановленим частиною першою статті 31 КАС України та ухвалою суду від 03.04.2018 поновлено провадження у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.12.2017 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження № 55199520 від 20.11.2017 винесену по примусовому виконанню виконавчого листа № 167/221/17, виданого 16.11.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про визнання незаконною бездіяльності голови Рожищенської районної ради ОСОБА_2 щодо неприйняття розпорядження про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та зобовязати голову Рожищенської районної ради ОСОБА_2 видати розпорядження про призначення ОСОБА_4 директором Рожищенського районного дому «Просвіта» та укласти з ОСОБА_4 контракт за результатами конкурсу від 26.01.2017, згідно з протоколом № 2. Даною постановою зобовязано позивача виконати рішення протягом 10 робочих днів та сплатити виконавчий збір в сумі 6400,00 грн.

Постанова в частині стягнення виконавчого збору позивачем була оскаржена в судовому порядку та судом не скасована і є чинна.

12.02.2018 відповідачем винесено постанову від 12.02.2018 ВП № 55199520 про стягнення виконавчого збору в сумі 6400,00 грн.

Позивач вважає, що оскаржувану постанову винесено протиправно, оскільки після виходу його з відпустки 11.12.2017, на виконання рішення суду останнім видано розпорядження від 15.12.2017 № 90 р «Про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та укладення з ним контракту». Отже вважає, що рішення суду було виконане добровільно та в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами першою, другою статті 74 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 1404-VIII), який набрав чинності 05.10.2016, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо стягнення виконавчого збору можуть бути оскаржені боржником до адміністративного суду. При цьому, даний спір предметно і територіально підсудний ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини пятої вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Крім того, згідно із пунктом 8 розділу ІІІ (Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження) Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 20.11.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_5, за заявою стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55199520 з примусового виконання виконавчого листа № 167/221/17, виданого 16.11.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про визнання незаконною бездіяльності голови Рожищенської районної ради ОСОБА_2 щодо неприйняття розпорядження про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та зобовязати голову Рожищенської районної ради ОСОБА_2 видати розпорядження про призначення ОСОБА_4 директором Рожищенського районного дому «Просвіта» та укласти з ОСОБА_4 контракт за результатами конкурсу від 26.01.2017, згідно з протоколом № 2 (а.с. 9).

Пунктом 3 зазначеної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 6400,00 грн. (а.с. 9 зворот).

В ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що таке рішення не виконане боржником, у звязку з чим 25.01.2018 та 12.02.2018 накладено штрафи за невиконання рішення суду.

12.02.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_5 у звязку з повторним невиконання рішення суду в порядку, визначеному статтями 63,75 Закону № 1404-VIII надіслано подання до органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.

12.02.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_5 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55199520 з підстав, визначених пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII та пунктом 2 цієї постанови постановлено виділити в окреме провадження постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору.

Цього ж дня, у звязку із закінченням виконавчого провадження, оскільки виконавчий збір не стягнуто, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_5 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 6400,00 грн.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що у випадку закінчення виконавчого провадження із підстав, передбачених пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

За приписами даного Закону та Інструкції № 512/5 постанова про стягнення виконавчого збору підлягає виділенню в окреме провадження та виконується самостійно. В межах виділеного провадження про виконання даної постанови виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, при відкритті виконавчого провадження №55199520 з примусового виконання виконавчого листа № 167/221/17, виданого 16.11.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області державним виконавцем було стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 6400,00 грн.

Позивачем в судовому порядку було оскаржено правомірність стягнення з нього державним виконавцем виконавчого збору. Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 17.01.2018 у справі за позовом голови Рожищенської районної ради ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 55199520 від 20.11.2017 в частині стягнення виконавчого збору було відмовлено, з тих підстав, що рішення суду до відкриття виконавчого провадження не було виконано боржником, він не звільнений від стягнення виконавчого збору, та констатовано, що в даному випадку державним виконавцем у відповідності до норм законодавства при примусовому виконані рішень немайнового характеру здійснюються примусові заходи, а відтак підстав для звільнення від сплати виконавчого збору немає.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2018 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому у відповідності до вимог законодавства ці обставини є встановленими та не потребують доведенню та додатковому спростуванню судом.

В результаті проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП № 55199520 з примусового виконання виконавчого листа № 167/221/17, виданого 16.11.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, відповідачем було винесено постанову від 12.02.2018 про закінчення виконавчого провадження та оскільки виконавчий збір в розмірі 6400,00 грн. боржником сплачено не було, відповідачем у відповідності до вимог статті 40 Закону № 1404-VIII в цей же день винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та виділено матеріали про його стягнення в окреме провадження.

Фактично постановою про стягнення виконавчого збору від 12.02.2018 відповідач не стягує по новому виконавчий збір, а лише у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, так як виконавчий збір не стягнуто і він підлягає самостійному виконанню, на виконання пункту 3 постанови про відкриття виконавчого, якою з боржника стягнуто виконавчий збір, виносить окрему постанову про його стягнення.

Тобто, виконавець виносячи таку постанову вчинив технічні дії повязані із її подальшим виконанням.

Постанова державного виконавця в частинні стягнення виконавчого збору є чинною та їй дано правову оцінку.

Твердження позивача про те, що ним рішення суду виконано добровільно, судом до уваги не приймаються, оскільки як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження воно закінчено не з підстав повного виконання судового рішення, а саме з підстав його невиконання, про що винесено відповідне подання органам досудового розслідування.

Крім того, Закон № 1404-VIII чітко регламентує, що виконавчий збір не стягується тоді коли рішення було виконане до відкриття провадження, чого в даному випадку немає, та не привязує його стягнення до того чи рішення виконано добровільно або примусово.

Підписання контракту боржником після закінчення виконавчого провадження ніяким чином не впливає на вирішення справи про правомірність стягнення виконавцем виконавчого збору.

Оскарження позивачем постанов державного виконавця про накладення штрафів за невиконання рішення суду, про закінчення виконавчого провадження ніяким чином не впливає на вирішення спірних правовідносин, які вирішуються судом в межах даного спору.

Відповідно частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів правомірність винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 55199520 від 12.02.2018 в розмірі 6400,00 грн.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в звязку з чим у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 268, 287, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову голови Рожищенської районної ради ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 6400,00 грн. від 12.02.2018 у виконавчому провадженні № 55199520 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Р.С.Денисюк