Справа № 509/3753/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 509/3753/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кириченко П.Л.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Кравця О.О.
судді -Осіпов Ю.В.
судді - Скрипченко В.О.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі заяву судді Кравця О.О. про самовідвід по справі за апеляційною скаргою Чорноморського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Овідопільського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2017 року, ухвалену суддею Кириченко П.Л. по справі за позовом ОСОБА_4 до Чорноморського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В:

26.09.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Чорноморського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.03.2017 року №128098 про відмову у проведенні перерахунку пенсії; зобов'язати відповідача здійснити відповідно до вимог ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, що діяла на час призначення пенсії, перерахунок призначеної пенсії за вислугу років, виходячи з 90% місячного заробітку з 01.01.2016 року без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням наданої довідки про збільшення розміру заробітної плати внаслідок збільшення посадового окладу, з подальшою виплатою пенсії у розмірі, встановленому після її перерахунку.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.10.2017 року задоволено позов.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Чорноморське об'єднане УПФУ в Одеській області 21.11.2017 року подало апеляційну скаргу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2018 року справа № 509/3753/17 передана судді -доповідачу Кравцю О.О.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року справа призначена до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.04.2018 року.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України але до судового засідання не з'явилися, враховуючи , що в порядку ч.2 ст.313 КАС України ,неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, відповідно до п.2 ч 1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження .

02.04.2018 року до початку апеляційного розгляду головуючий по справі, суддя-доповідач Кравець О.О. подав письмову заяву про самовідвід, згідно з якою перебуває з позивачем -ОСОБА_5 у дружніх стосунках.

Заслухавши заяву про самовідвід , з'ясувавши думку осіб, які приймають участь у розгляді справи , суд вважає, що вона підлягає задоволенню за наступних обставин:

Відповідно до положень ст.36 КАС України суддя не може брати участь в розгляді адміністративної справи за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

У "Основних принципах незалежності судових органів", схвалених резолюціями № 40/32 та № 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, зазначено:"Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з яких би то не було причин".

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції ( 995_004 ) спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії" (Coeme and Others v. Belgium), NN 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII). Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".п( додатково див.п.23 -24 рішення ЄСПЛ у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) від 20 липня 2006 року

Практика Європейського суду свідчить, що право на безсторонній суд включає як об'єктивні, так і суб'єктивні елементи (рішення у справах "П'єрсак проти Бельгії" від 1.10.1982 р.; "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984р.). Об'єктивний критерій безсторонності полягає у тому, щоб встановити, чи існували при розгляді справи факти, які ставлять під сумнів незалежність суддів (приміром, легітимність складу суду).

Другий критерій - це критерій суб'єктивної безсторонності, тобто відсутність упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи. За загальним правилом, існує презумпція особистої безсторонності суддів доти, доки не доведено інше.

Неупереджений суддя складає свою думку у справі на підставі об'єктивних фактів, а не особистих почуттів та схильностей, тобто неупереджено, об'єктивно, справедливо.

Об'єктивність судді має розглядатися у двох аспектах - як внутрішній стан судді, його свобода від будь-яких схильностей, упередженостей, а також як дії судді сприймаються стороннім спостерігачем.

Суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії", Series A, N 86 та п.106 рішення ЄСПЛ по справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11), рішення набуло статусу остаточного від 27 травня 2014 року) .

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Згідно п.2.5. "Бангалорських принципах поведінки суддів", схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 р. суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, у тому числі , коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Відповідно до ст.40 КАС України встановлено порядок вирішення питання про відвід(самовідвід), у частині другій цієї статті зазначено , що питання про відвід вирішується в нарядчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно із ч.2 ст.41 КАС України у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів , адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів або іншим складом суддів , який визначається в порядку ,встановленому ч.1 ст.31 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд , враховуючи практику ЄСПЧ, для забезпечення довіри до суду ,яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість , доходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви про самовідвід суддів .

Керуючись 36,39,40 ,41,311 КАС України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід судді Кравця О.О..

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання , та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: О.О. Кравець
Суддя:Ю.В.Осіпов
Суддя: В.О.Скріпченко