Справа № 802/589/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 березня 2018 р. Справа № 802/589/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці

про: визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання рішення протиправним та зобовязати вчинити певні дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.03.2018 відкрито провадження у даній справі, призначено до судового розгляду та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст. 262 КАС України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією вона визнана інвалідом та їй встановлено безтерміново третю групу інвалідності. Відповідно до вимог абзацу 1 частини першої статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року (в редакції чинній на момент визнання інвалідом), позивач звернулась із заявою до відповідача про призначення пенсії по інвалідності. Однак, згідно протоколу № 10368 від 09.11.2017 року орган пенсійного фонду відмовив позивачу в призначенні пенсії по інвалідності, у зв'язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач просить суд визнати його протиправним та зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

28.03.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в яких Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки підстав для призначення позивачці пенсії відповідно до вимог абзацу 1 частини першої статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року (в редакції чинній на момент визнання інвалідом) не було, з огляду на відсутність страхового стажу, який необхідний для призначення пенсії.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши всі обставини у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 АА №593864 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 27.07.2017 року визнана інвалідом та встановлено їй безтерміново третю групу інвалідності.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 10.08.2017 року звернулася з заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про призначення пенсії по інвалідності, надавши необхідні документи, в тому числі трудову книжку БТ-1 №6500685.

Проте, Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці рішенням, яке оформлене протоколом №10368 від 09.11.2017 року відмовлено позивачці в призначені пенсії.

Прийняте рішення мотивоване тим, що відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для інвалідів II та III груп, від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Згідно поданих документів, страховий стаж ОСОБА_3 складає 08 років 5 місяців 12 днів.

При цьому до страхового стажу не зараховано період з 09.11.1987 р. по 14.05.1998 р., так як при звільненні з комерційно-туристичної фірми «Коріат» містяться виправлення в наказі.

Вважаючи таку відмову відповідача у призначенні пенсії необґрунтованою, безпідставною і такою, що порушує законні права та інтереси позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (в редакції, чинній на момент визнання інвалідом) особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, в даному випадку, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзац перший пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом №58 від 29.07.1993 року Міністерством праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція) також визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно записів трудової книжки БТ-1 №6500685 ОСОБА_3 відповідно наказу пр.№41 від 09.11.1987 року прийнята на посаду технічного працівника в комерційну-туристичну фірму «Коріат», а з 05.03.1992 року переведена на посаду секретаря діловодства відповідно до наказу №4 від 05.03.1992 року.

З зазначеної посади ОСОБА_3 звільнена за власним бажанням відповідно до наказу №11 від 14.05.1998 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці не врахувано до страхового стажу позивача періоду роботи з 09.11.1987 року по 14.05.1998 року в комерційній туристичній фірмі «Коріат», оскільки вбачаються виправлення у трудовій книжці, а саме в записі 8: «14.05.1998 звільнена за власним бажанням наказ №11 від 14.05.98р.»

Пункт 2.4 Інструкції встановлює, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.10. Інструкції у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

Тобто, дослідивши надану копію трудової книжки БТ-1 №6500685 судом встановлено, що запис 8: «14.05.1998 звільнена за власним бажанням наказ №11 від 14.05.98р.» виправлень не містить та відповідає вимогам Інструкції.

Разом з тим, даний запис завірений підписом керівника комерційно-туристичної фірми «Коріат» ОСОБА_4 та печаткою. Відповідно до листа від 14.11.2017 року №03.4-08/1348 Головного управління статистики у Вінницькій області з ЄДРПОУ ОСОБА_5 станом на 14.11.2017 є керівником комерційно-туристичної фірми «Коріат».

Відтак, висновок Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо наявності виправлень в наказі про звільнення ОСОБА_3 спростовується записами в трудовій книжці щодо трудових відносин її з комерційною-туристичною фірмою «Коріат».

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці №10368 від 09.11.2017 року, що оформлене протоколом, про відмову у призначенні їй пенсії по інвалідності є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, враховуючи, що судом встановлено протиправність рішення відповідача, яким відмовлено у призначені позивачці пенсії по інвалідності, з підстав не зарахування страхового стажу за період роботи в комерційній туристичній фірмі «Коріат» з 09.11.1987 року по 14.05.1998 року, суд вважає за необхідне зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати ОСОБА_3 до страхового стажу період роботи в комерційній туристичній фірмі «Коріат» з 09.11.1987 року по 14.05.1998 року.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності, починаючи з 27 липня 2017 року, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити пенсію достроково відповідно до статті 17 Закону України Про пенсійне забезпечення з дати звернення, а саме: з 01.11.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки вони входять до дискреції відповідача, а не суду.

За таких обставин та з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення № 10368 від 09.11.2017 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_3.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_3 в комерційній туристичній фірмі "Коріат" з 09.11.1987 року по 14.05.1998 року та призначити пенсію по інвалідності.

Стягнути на користь ОСОБА_3 704 грн. 80 коп. (судовий збір) за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_3 (21012, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Москвіна, 8; ідентифікаційний номер НОМЕР_1); управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (21100, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ).

Суддя Чернюк Алла Юріївна