Справа № 826/15118/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2018 року № 826/15118/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного (позовного) провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України»
до Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет»
про визнання бездіяльності протиправною,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» (далі також - позивач, ВГО) з позовом до Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» (далі також - відповідач, ПВНЗ «Європейський університет»), в якому просила:

- визнати бездіяльність відповідача, що полягає у наданні несвоєчасної відповіді, у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача, та у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію позивача, - протиправною;

- стягнути з відповідача компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 2 700,00 грн., які з вини відповідача поніс позивач, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 15.06.2017;

- стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на оплату судового збору за подання даної позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови відповідача у надані позивачеві запитуваної публічної інформації, яка є предметом суспільного інтересу, а тому мала бути надана у терміни та в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.02.2018 адміністративну справу №826/15118/17 прийнято до свого провадження суддею Скочок Т.О. та призначено дану справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

19.02.2018 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому зазначено, що ПВНЗ «Європейський університет» не є розпорядником публічної інформації та не є суб'єктом владних повноважень, а тому на нього не поширюється дія Закону України «Про доступ до публічної інформації». Крім того, за твердженнями останнього, запитувана позивачем інформація опублікована на офіційному веб-сайті ПВНЗ «Європейський університет».

28.02.2018 від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог із зазначенням належного статусу відповідача, як розпорядника публічної інформації.

14.03.2018 від представника відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення, в якому останнім також зазначено про відсутність у ПВНЗ «Європейський університет» статусу розпорядника публічної інформації, згідно з положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації».

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено подання відповіді на заперечення.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, ВГО звернулась до ПВНЗ «Європейський університет» із запитом на інформацію від 11.04.2017 №100/2-17, в якому просила надати публічну інформацію про вищий навчальний заклад (далі - ВНЗ), яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій наступних документів: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифіката про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витягу (Відомостей) про ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; структури ВНЗ, переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; Правила прийому до ВНЗ в 2017 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ на 2017 рік; Наказ про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ на 2017 рік; Перелік та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; Планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Цей запит позивача був надісланий на адресу відповідача 13.04.2017 з цінним листом та отриманий останнім 19.04.2017, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та не заперечується відповідачем.

У відповідь на вказаний запит позивач отримав від ПВНЗ «Європейський університет» лист від 15.05.2017 №1/12-118/32, в якому зазначено, що ПВНЗ «Європейський університет», як юридична особа приватного права, а також його ректор, не є суб?єктами владних повноважень, а тому відповідно не є розпорядниками публічної інформації. Крім того, відповідач зазначив, що запитувана інформація не відноситься до публічної, оскільки не становить предмет суспільного інтересу, та є загальнодоступною, а саме: розміщена на офіційному сайті Європейського університету (https://e-u.in.ua). З урахуванням наведеного, відповідач запропонував ВГО дотримуватися законодавства України та не надав копії запитуваних документів.

Не погоджуючись з такою відповіддю відповідача, вважаючи, що відмова у наданні запитуваної інформації зачіпає його права та інтереси, а також з тих підстав, що запит на інформацію був розглянутий з порушенням строку, встановленого ст. 20 Закону Законом України «Про доступ до публічної інформації», позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справи по суті, суд зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Статями 1, 3 Закону №2939-VI визначено, що «публічна інформація» - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 2939-V,I суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Відповідно до ст. 5 цього Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Зокрема, у розумінні норми ч. 1 ст. 19 цього Закону, «запит на інформацію» - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч. 4 та 5 ст. 19 Закону № 2939-VI).

У силу приписів ч. 1, 4 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст. 22 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

З контексту наведених вище норм Закону №2939-VI вбачається, що розпорядники інформації зобов'язані надавати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, за винятком випадків, передбачених ч. 1 ст. 22 цього Закону.

Аналізуючи критерії та умови, за яких можна вважати, що запитувана позивачем інформація є такою, що становить суспільний інтерес та відповідно відноситься до публічної, а сторони у справі є суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII, предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому, хоча чинним законодавством не передбачено вичерпного переліку інформації, що становить суспільний інтерес, разом з тим до такої можна віднести інформацію, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод та інтересів громадян.

Так, відповідно до ст. 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Таким чином, згідно аналізу положень Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію», суспільно необхідною є інформація, що становить суспільний інтерес, зокрема, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків, серед яких є право на освіту.

Зі змісту запиту позивача вбачається, що запитувана ним інформація відноситься до сфери освіти, стосується надання відповідачем освітніх послуг, у тому числі, умов вступу до ВНЗ, тобто спрямована на забезпечення права на отримання освіти, передбаченого ст. 53 Конституції України. Таким чином, з огляду на характер запитуваної інформації, вона є суспільно необхідною (становить суспільний інтерес) й не може бути обмежена у доступі та, відповідно, надається у відповідь на запит. Дані висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалах від 02.08.2017 №К/800/9567/14 (у справі №826/11174/13-а), від 05.04.2017 №К/800/51193/15 (у справі №826/16861/15), від 05.04.2017 №К/800/5402/17 (у справі №826/12142/16), від 01.02.2017 №К/800/1170/14 (у справі №802/3283/13-а), від 22.12.2016 №К/800/52023/13 (у справі №805/9971/13-а), від 17.08.2016 № К/800/8547/14 (у справі №816/4207/13-а).

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що ПВНЗ «Європейський університет», як юридична особа приватного права, не є розпорядником публічної інформації, то суд відхиляє їх як нормативно необґрунтовані з наступних мотивів.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали суд встановив, що ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» є юридичною особою у формі громадської організації (), а Приватний вищий навчальний заклад «Європейський університет» () - вищим навчальним закладом приватної форми власності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (у редакції чинній на момент отримання запиту позивача), вищий навчальний заклад - це окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Таким чином, враховуючи те, що Міністерство освіти і науки України як центральний орган виконавчої влади (суб'єкт владних повноважень), що реалізує державну політику у сфері освіти, надаючи приватному ПВНЗ «Європейський університет» ліцензію на освітню діяльність, делегував останньому повноваження на надання освітніх послуг, пов'язаних із здобуттям вищої освіти та кваліфікації, відповідно до вимог стандартів вищої освіти, то вказаний навчальний заклад є, у розумінні положень Закону №2939-VI, розпорядником публічної інформації, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що знаходиться у володінні такого ВНЗ.

Суд також вважає помилковим твердження відповідача про те, що ПВНЗ «Європейський університет» не є розпорядником публічної інформації, у силу того, що він заснований на приватній власності, та не виступає у спірних правовідносинах суб'єктом владних повноважень, оскільки Закон України «Про доступ до публічної інформації» не вважає розпорядниками інформації виключно суб'єктів владних повноважень, про що зазначено вище та не ставить статус розпорядника інформації в залежність від його форми власності.

Оцінюючи посилання відповідача на те, що запит на інформацію подано особою, яка не є запитувачем інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про громадські об'єднання» від 22.03.2012 №4572-VI, для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право, зокрема, одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

У тексті свого позову представник позивача зазначив, що перелічена у запиті від 11.04.2017 №100/2-17 інформація необхідна ВГО для проведення юридичної експертизи документів, моніторингу та громадського контролю за здійсненням зарахування до вищих навчальних закладів, в даному випадку до ПВНЗ «Європейський університет».

Також, суд встановив, що запит на інформацію від 11.04.2017 №100/2-17 від імені ВГО був підписаний головою Комітету Марієном І.С., який скріплений печаткою ВГО. Останній, у силу положень п. 8.2 і 8.3 ст. 8 Статуту Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України», є найвищою посадовою особою ВГО з правом представництва інтересів громадської організації та вчинення правочинів від її імені без довіреності та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться єдиним керівником та підписантом ВГО.

Беручи до уваги вищенаведене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач наділений правом у порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто є запитувачем інформації, а відповідач, у свою чергу, є розпорядником публічної інформації, як особа, що виконує делеговані повноваження в частині надання освітніх послуг.

З наявної у матеріалах справи копії запиту позивача на інформацію від 11.04.2017 №100/2-17 суд встановив, що він оформлений відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доказів того, що запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом (у порядку ст. 6 зазначеного Закону) або на підтвердження відсутності такої інформації, відповідачем до суду не надано.

За правилами ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, відповідач, як розпорядник інформації, мав надати відповідь на запит на інформацію позивача не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (тобто у строк до 26.04.2017 включно). Однак, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується відповідачем, відповідь на запит про отримання публічної інформації від 11.04.2017 №100/2-17 надана відповідачем 15.05.2017, тобто, після спливу строку, встановленого зазначеною нормою.

У наданні запитуваної інформації відповідачем було відмовлено з мотивів не віднесення такої інформації до публічної та відсутності у ПВНЗ «Європейський університет» статусу розпорядника інформації, оцінка яким була надана судом вище, а також з тієї причини, що запитувана інформація є загальнодоступною, оскільки розміщена на офіційному сайті університету.

З цього приводу суд вважає за потрібне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону №2939-VI, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Тобто, у силу наведеної норми закону розпорядник інформації у відповіді на запит немає права обмежитись посиланням на те, що інформація, яка запитується розміщена на загальному доступі, під яким також слід розуміти мережу Інтернет, він повинен надати запитувану інформацію у протилежному випадку надання відповіді про можливість отримання інформації із загальнодоступного джерела, в розумінні згаданого Закону вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 №11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року №2939-VI «Про доступ до публічної інформації», в якій, зокрема, вказано, що повідомлення запитувача інформації про можливість ознайомитися із запитуваною інформацією на сайті розпорядника публічної інформації суперечить ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якої відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, вважається протиправною відмовою в наданні інформації, оскільки офіційний сайт є загальнодоступним джерелом.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що підстави, з яких виходив відповідач, відмовляючи позивачу у наданні запитуваної інформації, не відповідають наведеним вище законодавчим положенням.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 23 Закону №2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

При цьому, слід зазначити, що у силу норм ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону, оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

За висновками Вищого адміністративного суду України в тексті Довідки про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», датованій 01.06.2013, юрисдикція адміністративних судів поширюється на будь-які спори про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації, які виникають у правовідносинах, врегульованих Законом України «Про доступ до публічної інформації», в тому числі якщо й відповідачем у такому спорі є не суб'єкт владних повноважень.

Таким чином, зауваження представника відповідача про не поширення юрисдикції адміністративних судів на даний спір є необґрунтованими.

З урахуванням всього викладеного вище, суд дійшов до висновку про протиправність бездіяльності Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет», що полягає у наданні несвоєчасної відповіді та у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» від 11.04.2017 №100/2-17.

При цьому, суд звертає увагу, що у силу положень ч. 2 ст. 23 Закону №2939-VI, у межах спірних правовідносин ненадання інформації на запит не є належним способом захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки фактично вказане є аналогічним «відмові в задоволенні запиту на інформацію», а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет», що полягає у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію позивача.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приписами ч.ч. 1 та 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу останнім надано до суду копію договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 15.06.2017, укладеного між позивачем (замовник) та фахівцем в галузі права ОСОБА_2 (виконавець), за умовами якого виконавець зобов'язаний надати замовнику визначені цим договором юридичні послуги (правових послуг, правової допомоги) щодо усного та письмового консультування, підготовки позовної заяви до суду про визнання бездіяльності ПВНЗ «Європейський університет» протиправною та відшкодування витрат на юридичні послуги (правові послуги, правову допомогу), а також здійснення інших процесуальних дій від імені замовника та підготовки процесуальних документів на прохання останнього, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги. Вартість послуг по даному договору складає 2 700,00 грн., а вартість однієї години роботи виконавця становить 540,00 грн.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією акту передачі-прийому наданих послуг від 07.11.2017 до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 15.06.2017, виконавець надав обумовлені договором послуги із розрахунку 1 година роботи дорівнює 540,00 грн., тривалістю всього 5 годин., які полягають у наданні наступних послуг: аналізі запиту на інформацію до розпорядника інформації на предмет відповідності Закону №2939-VI; аналізі запиту на інформацію до ВНЗ на підтвердження, що запитана інформація є предмет суспільного інтересу; аналізі запиту на інформацію на предмет того чи не є запитана інформація інформацією з обмеженим доступом; аналізі відповіді розпорядника інформації - ВНЗ - на предмет того чи порушено ним норми Закону №2939-VI; аналізі відповіді розпорядника інформації - ВНЗ - на предмет того чи порушено норми Закону України «Про інформацію»; аналізі судової практики судів адміністративної юрисдикції за аналогічними справами та постанов Пленуму Вищого адміністративного суду України; складання інших процесуальних документів на вимогу замовника протягом всього розгляду справи; надання консультацій з приводу вищенаведених правових аналізів документів, етапів судового розгляду справи, розрахунок судового збору та підготовки відповідної позовної заяви; підготовки позовної заяви для подальшої її подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Водночас, слід звернути увагу, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу може бути проведена тільки у тих випадках, якщо вона полягала в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - в межах судового розгляду справи.

Разом з тим, надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення, складання та подача процесуальних документів не підлягають компенсації (відшкодуванню) як професійна правнича допомога.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 у справі №826/8311/17.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 21.11.2017 №206, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. Відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, присудженню на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 066,66 грн.

Керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 245, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет», що полягає у наданні несвоєчасної відповіді та у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» від 11.04.2017 №100/2-17.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Присудити на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (код ЄДРПРОУ 35416341, місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А) документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 066,66 грн. (однієї тисячі шістдесяти шести грн. 66 копійок) за рахунок Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» (, місцезнаходження: 03115, м. Київ, бульв. Академіка Вернадського, 16-В).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок