Справа № 813/3782/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/12396/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Іщук Л.П., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду, ухвалену суддею Кухар Н.А. 24 листопада 2017 року у місті Львові о 11 год. 18 хв. у справі № 813/3782/17 за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області звернулося з позовом в суд до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.10.2017 року № та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податок з доходів фізичних осіб до бюджету було перераховано вчасно, однак, в платіжних дорученнях було допущено описку в номері рахунку. Позивач вважає, що усі сплачені податки та збори, не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок, а зарахування на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 09.10.2017 р. № та № .

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне встановлення фактичних обставин справи.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про допущення помилки в номері рахунку для сплати ПДФО, внаслідок чого платежі були зараховані на рахунок для сплати екологічного податку.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Червонограді Львівської області з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.09.2014 року по 06.09.2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 19.09.2017 року за № 1498/13-01-14-18/25258320.

В акті перевірки встановлено наступні порушення:

- п.54.2 ст.54, п.57.1 ст.57, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5, п.168.1 ст.168, абзацу «а» 171.2 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст. 176 ПК України в частині несплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету в липні 2017 року в сумі 25 120,61 грн. та несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб за квітень 2015 року в сумі 360,0 грн., квітень 2016 року -18 634,77 грн. травень 2016 року - 10 070,61 грн., червень 2016 року - 11 670,61 грн., липень 2016 року - 9 962,94 грн., серпень 2016 року -18 310,61 грн., вересень 2016 року - 18 034,49 грн., жовтень 2016 року - 10 649,79 грн., грудень 2016 року -13 925,78 грн., січень 2017 року - 16 551,69 грн., лютий 2017 року - 16460,61 грн., квітень 2017 року - 14 442,04 грн., травень 2017 року - 10 048,99 грн.;

- абз. «б» п.176,2 ст.176 розділу ІV ПК України та розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 р №4 в частині подання з порушенням встановлених вимог Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ІІ-ІV квартали 2016 року та І-ІІІ квартали 2017 року.

На підставі акта перевірки відповідачем 09.10.2017 року прийнято податкові -повідомлення рішення:

- № , яким визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів в розмірі 167 521,49 грн., з яких 25 120,61 грн. за основним зобов'язанням, 141 505,21 грн. за штрафними санкціями, 895,67 пені;

- № , яким застосовано штрафні санкції у сумі 510 грн.

Згідно з пп. 168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до п. 54.2 ст.54 ПК України грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до 57.1. ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено те, що платіжним дорученням від 17 серпня 2015 року № 1840 позивач здійснив оплату 4 945,00 грн., де в графі «призначення платежу» зазначено: 25258320, ПДФО утримано із заробітної плати працівників ФСНВ за І пол. серпня 2015 р. КЕКВ 2110.

Платіжним дорученням від 28 квітня 2016 року № 768 позивач здійснив оплату 20 175,61 грн., де в графі «призначення платежу» зазначено: 25258320, ПДФО утримано із заробітної плати працівників ФСНВ за 2 пол. квітня 2016 р. КЕКВ 2110.

Проте, як видно з матеріалів справи, позивачем при сплаті ПДФО було допущено помилку в номері рахунку, а саме замість розрахункового рахунку № 0019 з призначенням платежу для сплати податку з доходів фізичних осіб, зазначено розрахунковий рахунок № 0019 з призначенням платежу для сплати екологічного податку.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктами 4 і 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки та збори (обов'язкові платежі) рахуються зачисленими в дохід Державного бюджету з дня їх зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття єдиний казначейський рахунок закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002р. № 122, та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Зі змісту пунктів 2.2 і 2.3 Положення про Єдиний казначейський рахунок слідує, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування податку на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Тому на переконання суду апеляційної інстанції, в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, так як кошти до Державного бюджету поступили і поступили вчасно. Крім того, як свідчать матеріали справи, позивач вживав заходів для зміни призначення платежу, і зокрема Червоноградською ОДПІ на підставі листа позивача від 29.09.2017 року зараховано податкове зобов'язання в сумі 25120,61 грн. на розрахунковий рахунок для сплати ПДФО.

Отже, суд першої інстанції вірно висловився про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення № .

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 червня 2016 року №21-377а15.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № від 09.10.2017 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з 119.2 ст.119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до п. 176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Апеляційним судом встановлено те, що у звітах 1-ДФ за періоди ІІІ та ІV квартали 2015 року, І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2016 року, І, ІІ, ІІІ квартали 2017 року суми нарахованого та сплаченого податку відповідають даним первинних документів бухгалтерського обліку. Податкові розрахунки, як свідчать матеріали справи були подані у строки передбачені Податковим кодексом України (а.с. 39-57).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Судові витрати понесені сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції новому розподілу не підлягають.

Також не підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року в справі №813/3782/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Л.П. Іщук

Я.С. Попко

Повний текст виготовлено 04.04.2018 року