Справа № 821/2106/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 березня 2018 року

Київ

справа №821/2106/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2753/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуПриватного підприємства "Водолей"
на постановуОдеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року (колегія суддів у складі: Шеметенко Л.П., Домусчі С.Д., Кравець О.О.)
у справі №821/2106/13-а
за позовомПриватного підприємства "Водолей"
доГенічеської міжрайонної Державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби
проскасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Водолей" (далі - ПП "Водолей") звернулось до суду із адміністративним позовом, у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 лютого 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 324,50 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на 162,25 грн.

Позов мотивований тим, що податковим органом неправомірно збільшено зобов'язання з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом - ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет». Вважає висновок податкового органу про безтоварність правочину передчасним, вказує, що в даному випадку договір може бути визнаний недійсним лише судом, а не податковим органом, проте фактична поставка товару підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Щодо невиконання своїх зобов'язань контрагентами по ланцюгу постачання товару, то позивач не може їх контролювати та нести за них відповідальність. Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2013 року позов задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 25 лютого 2013 року № .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт проведення господарської операції щодо придбання позивачем у контрагента ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет» товару підтверджено первинними документами, а суми податку на додану вартість були внесені ПП "Водолей" до реєстру отриманих податкових накладних від вказаного контрагента, включені до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, відображені у реєстрах отриманих податкових накладних, та відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2013 року та прийнято нову постанову, якою відмовлено ПП «Водолей» у задоволенні адміністративного позову до Генічеської міжрайонної Державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 25 лютого 2013 року №.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за відсутності факту придбання товару позивачем у контрагента відповідні суми не могли бути ним включені до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів, господарська операція між позивачем та контрагентом не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції, оскільки вважає, що судове рішення суду апеляційної інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилався на те, що суд апеляційної інстанції повинен був дослідити факт здійснення господарської операції безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої позивачем сформовані дані податкового обліку, а також вказував, що відносини між учасниками по ланцюгу постачання товарів і послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, посилання відповідача на недійсність спірної господарської операції є необґрунтованими.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, касаційний суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з актом перевірки від 13 лютого 2013 року № № 24/22-1/32647302 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Водолей» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет» встановлено порушення позивачем:

- частин першої - п'ятої статті 203, частин першої та другої статті 215, частини першої статті 216, статей 626, 629 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених з контрагентом ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет» у грудні 2011 року, а отже є нікчемними по ланцюгу до вигодонабувача ПП "Водолей";

- пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит за грудень 2011 року на 324,50 грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що позивач неправомірно сформував податковий кредит по господарським операціям з ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет», оскільки господарські операції з останнім є безтоварними, а правочини - нікчемними.

Підставою для висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства стали акт перевірки та звірки контрагента позивача ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет», внаслідок чого встановлено безтоварність здійснених господарських операцій з ним, а правочини між позивачем та його контрагентом укладені без мети настання реальних наслідків та є нікчемними по ланцюгу до вигодонабувача.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 лютого 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 324,50 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на 162,25 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що реальність господарських операцій між позивачем та ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет» при придбанні дезкилимів у кількості 5 шт. на суму 1947 грн., у тому числі 324,50 грн., підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: податковими накладними, видатковою накладною від 12 грудня 2011 року № 707, банківськими виписками по рахунку про оплату.

Контрагент позивача - ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет» на час здійснення господарських операцій із позивачем у грудні 2011 року, було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також є платником податку на додану вартість, мало право виписувати податкові накладні. Щодо нього або його посадових осіб відсутні рішення судів щодо здійснення фіктивного підприємництва або укладення недійсних правочинів. Поставка позивачу товару від ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет»

Контрагент позивача мав повну податкову правосуб'єктність, не займався фіктивним підприємництвом, здійснював реальні господарські операції.

Судом першої інстанції були досліджені первинні документи та встановлено, що позивачем договори у письмовій формі з контрагентом ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет» не укладались, господарські операції проводились на підставі усних угод шляхом обміну первинними документами. Також встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне проведення сторонами господарських операцій з поставки дезкилимів.

Водночас, апеляційний суд, погодившись з доводами податкового органу та посилаючись на акти перевірки і звірки контрагента позивача та його контрагентів по ланцюгу постачання, дійшов протилежного висновку, що всі господарські операції з контрагентом позивача ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет» по ланцюгу постачання не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є нікчемними по ланцюгу до кінцевого вигодонабувача ПП "Водолей".

Між тим, наведені апеляційним судом обставини, з огляду на правила формування кредиту, регламентовані положеннями Податкового кодексу України не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного здійснення господарської операції за умови наявності первинних документів або інших доказів, які спростовують такі доводи.

Відповідно до приписів підпункту "а" пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім, оскільки господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає наведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, а також не зазначав про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства. В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються лише на результатах актів перевірки та звірки контрагента позивача - ПП «Науково-виробниче підприємство «Агровет», а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді.

Окрім того, суд першої інстанції, оцінюючи висновки податкового органу про нікчемність правочинів, укладених позивачем з контрагентом, дійшов вірних висновків про те, що факт нікчемності правочину або визнання його таким, що не відповідає закону, в тому числі вимогам статей 203, 215, 228, Цивільного кодексу України, має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Оскільки позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарської операції за участі контрагента, які фактично підтверджують її реальне здійснення і досягнення позивачем законної мети її здійснення - придбання товарів/робіт/послуг для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товарів/робіт/послуг в господарській діяльності, відтак місцевий суд дійшов правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарської операції з контрагентом.

Підсумовуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, яке прийнято на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до вимог статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 352 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Водолей" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року скасувати та залишити в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2013 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду