Справа № 812/256/18
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/256/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

при секретарі судового засідання: Лященку А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (далі відповідач 1, УПСЗН Сєвєродонецької міської ради), управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі відповідач 2, УПФУ в м. Сєвєродонецьку), в якій просить:

- визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо скасування дії довідки від 18.05.2015 № 919037872 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасової окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, виданої на імя позивача;

- зобовязати управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради відновити дію довідки від 18.05.2015 № 919037872 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасової окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, виданої на імя позивача;

- визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати з 01 листопада 2017 року пенсії за віком позивачу;

- зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з 01 листопада 2017 року відновити та виплачувати пенсію за віком позивачу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач 18.05.2015 взятий на облік в УПСЗН Сєвєродонецької міської ради як внутрішньо переміщена особа. 31.10.2014 звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою про взяття на облік з метою продовження отримання пенсії за віком. Розпорядженням від 15.12.2014 №78443 управління ПФУ в м. Сєвєродонецьку прийняло рішення про виплату позивачу пенсії за віком щомісячно, починаючи з 01.08.2014.

З 01.11.2017 відповідач 2 припинив виплачувати пенсію, оскільки від відповідача 1 надійшло повідомлення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у звязку з відсутністю позивача за місцем фактичного проживання. При прийнятті рішення про скасування дії довідки від 18.05.2015 УПСЗН Сєвєродонецької міської ради не було враховано те, що позивач є непрацездатною особою, його місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а та обставина, на яку посилається УПСЗН Сєвєродонецької міської ради, що позивач тимчасово покинув місце фактичного проживання у м. Сєвєродонецьку, не може бути підставою для скасування довідки.

Позивач не отримував жодного рішення про припинення йому виплати пенсії, у звязку з чим вважає невиплату пенсії УПФУ в м. Сєвєродонецьку з 01.11.2017 протиправною, а дії УП та СЗН Сєвєродонецької міської ради щодо скасування довідки неправомірними.

Відповідач 1 позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю з таких підстав (арк. спр. 61-62).

Позивач перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з 18.05.2015р., про що йому було видано відповідну довідку № 919037872. Адресою мешкання було вказано під час взяття на облік: пр-т Космонавтів, 17/64, м. Сєвєродонецьк.

10.10.2017 до УПСЗН надійшла заява власника житла за вищевказаною адресою ОСОБА_2, в якій вона просила зняти з її адреси всіх зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб в зв'язку з тим, що дозвіл на цю реєстрацію вона не давала. Враховуючи вищевикладене, довідку № 919037872 від 18.05.2015, яку видано на ім'я ОСОБА_1, скасовано на підставі п. 5 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (особа подала завідомо недостовірні відомості).

Відповідач 2 позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю з таких підстав (арк. спр. 34-36).

31.10.2014 року ОСОБА_3 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку із заявою про взяття на облік. З 01.08.2014 року позивача було взято на облік. Пенсія позивачу виплачувалась по 31.10.2017.

З 01 листопада 2017 року було припинено виплату пенсії позивачу, оскільки УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області одержало в електронному вигляді з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформацію про скасування довідки позивача про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Враховуючи, що ця інформація надійшла в електронному вигляді, управління не має можливості надати, на підтвердження цього, паперовий документ.

З урахуванням положень статті 14 Закону України „Про боротьбу з тероризмом, ст. 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 „Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відповідач 2 вважає, що реалізація права на отримання пенсійних виплат повязана з фактом реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно інформації з Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради довідка про реєстрацію позивача як особи, яка переміщується з району проведення антитерористичної операції, скасована.

Частиною 1 статті 49 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється, зокрема, в інших випадках, передбачених законом.

З урахуванням викладеного, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважає, що оскільки довідка про реєстрацію позивача як внутрішньо переміщеної особи була скасована (тобто, відсутній факт реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи), то відповідачем правомірно було припинено виплату пенсії.

Закон України „Про боротьбу з тероризмом та Закон України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб є спеціальними законами у спірних відносинах, а тому повинні застосовуватись при вирішенні цієї справи.

В даному випадку, припиняючи виплату пенсії, яка є майном у розумінні практики Європейського суду з прав людини, відповідач діяв в межах повноважень відповідно до законодавства, як то передбачає ст. 19 Конституції України.

Щодо вимоги про поновлення нарахування та виплати пенсії з 01.11.2017 року без зазначення кінцевої дати.

Як вбачається з судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 03.06.2014 у справі «ОСОБА_4 проти України»), законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому ж рішенні також констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни.

З огляду на наведене, покладення на майбутнє зобовязань діючим законодавством не передбачено.

Тому, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважає, що позовні вимоги повинні містити чітко визначений період (із зазначенням кінцевої дати), у який, як вважає позивач, були порушені його права.

Щодо покладення судових витрат на відповідача:

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування) та використовуються на:

- виплату пенсій, передбачених цим Законом;

- надання соціальних послуг, передбачених цим Законом;

- фінансування адміністративних виплат, повязаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду;

- оплату послуг з виплати та доставки пенсій;

- формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України „Про судовий збір, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, яка передбачає врахування майнового стану сторони.

Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області не має коштів на сплату судового збору.

Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та розглянути справу без участі представника управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Поштове відправлення із судовою повісткою, направлене на адресу позивача, повернуто у звязку не врученням адресату (арк. спр. 59,60). Відповідно до частини одинадцятої статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

У судове засідання представники відповідачів не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином (арк. спр. 57,58).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію за віком довічно, про що свідчить пенсійне посвідчення від 11.03.2010 ААЕ № 000063, видане Пенсійним фондом України (арк. спр. 14).

18.05.2015 позивач звернувся до УПСЗН Сєвєродонецької міської ради із заявою про взяття його на обік як внутрішньо переміщеної особи (акр. спр. 67).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.05.2015 № 919037872, виданої УПСЗН Сєвєвродонецької міської ради, зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1, фактичним місцем проживання/перебування позивача є - 93409, АДРЕСА_2 (арк. спр. 13).

Розпорядженням УПСЗН Сєвєродонецької міської ради № 30/10/67872 від 10.10.2017 скасовано дію довідки про взяття на облік ВПО ОСОБА_5 № 919037872 від 18.05.2015 на підставі п. 5 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та внесені про це відомості до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. (а.с. 64).

10.10.2017 до УПСЗН Сєвєродонецької міської ради надійшла заява власника житла за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2, в якій просить зняти з її адреси всіх зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб в зв'язку з тим, що дозвіл на цю реєстрацію вона не давала (арк. спр. 63).

Згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого 16.11.2013 приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6 16.11.2013 № 1571, ОСОБА_7, ОСОБА_8 передають, а ОСОБА_2 приймає у власність квартиру та зобовязується сплатити за неї обумовлену грошову суму. Квартира, яка відчужується, знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (арк. спр. 70-71).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 10.10.2017 № 37872 за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 17/64 ОСОБА_3 не мешкає, що підтверджено власником квартири ОСОБА_2 (арк. спр. 72).

31.10.2014 позивач звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою про взяття на облік з метою продовження отримання пенсії за віком.

За даними матеріалів пенсійної справи позивача, копію якої надано відповідачем 2 (арк. спр. 39-53), судом встановлено таке:

- 31.10.2014 позивач звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою про взяття на облік з метою продовження отримання пенсії за віком (арк. спр. 37);

- розпорядженням від 15.12.2014 №78443 управління ПФУ в м. Сєвєродонецьку прийняло рішення про виплату позивачу пенсії за віком щомісячно, починаючи з 01.08.2014 (арк. спр. 38);

- заява позивача про перерахування належних сум пенсії на поточний рахунок, відкритий у ТВБВ № 10012/013 філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк (арк. спр. 39);

- згідно витягу з протоколу № 64 від 24.10.2017 засіданням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у вигляді пенсії (арк. спр. 40-41);

Згідно з інформацією, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи Управління Пенсійного фонду України в місті Брянці Луганської області, ідентифікаційний код 21792364, є - 94105, Луганська область, м. Брянка, вул. Котовського, буд. 6 (арк. спр. 73-74).

Згідно з інформацією, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області є - Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9 (арк. спр. 75-76).

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р (зі змінами, внесеними згідно з Розпорядженнями Кабінету Міністрів № 79-р від 07.02.2018) Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, міста Луганськ та Брянка відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 595 (зі змінами) «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям збуло зобовязано: до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Переміщення управління Пенсійного фонду України в Брянка Луганської області до інших населених пунктів не проводилось.

Структура територіальних органів Пенсійного фонду України складається:

головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі;

управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в областях, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22.12.2014 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідачів, суд виходить з такого.

Заявлені позовні вимоги до УПСЗН Сєвєродонецької міської ради не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки до суду надані докази права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 17/64, а також заява останньої відносно того, що вона не надавала згоди на проживання позивача у зазначеній квартирі. Також згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 10.10.2017 № 37872 встановлено, що за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 17/64 ОСОБА_3 не мешкає.

Натомість, позивачем не надано та не зазначено жодного доказу на підтвердження факту проживання в квартирі за зазначеною вище адресою з березня 2015 року по теперішній час.

Встановлені обставини свідчать про правомірність прийнятого відповідачем 1 розпорядження від 10.10.2017 за № 30/10/67872 про скасування виданої позивачу довідки внутрішньо переміщеної особи від 18.05.2015 № 919037872, оскільки дійсно позивач надав завідомо недостовірні відомості стосовно фактичного місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стосовно заявлених позовних вимог до УПФУ в м. Сєвєродонецьку суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону № 1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абзац сьомий частини першої статті 12 цього Закону).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абзац частини першої статті 12 цього Закону).

Згідно статті 14 Закону № 1706-VII (Заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

Стаття 4 Закону №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовані у статті 49 Закону №1058.

Частиною першою статті 49 Закону №1058 передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений у частині першій статті 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування перелік підстав для припинення виплати пенсії підлягає розширеному тлумаченню лише у випадках, передбачених виключно законом.

Скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо не визначені законами як підстави для припинення виплати пенсії.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов'язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 53026124).

Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, від 05 листопада 2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та від 08 червня 2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Позиція відповідача 2 стосовно того, що положення загального Закону №1058 повинні застосовуватись з врахуванням спеціального законодавства, яке регулює здійснення соціальних виплат щодо осіб, які мешкали на території, яка не контролюється українською владою, є слушною та підлягає застосуванню.

Як наслідок, суд аналізує спірні правовідносини з урахуванням положень як Закону №1058, так і Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Закону № 1706-VII та інших законів.

Відповідач 2 в запереченнях пояснив, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування сама по собі є порушенням обов'язкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII. Однак при цьому відповідачем не зазначено частини вказаної статті, оскільки вона має десять частин. Аналіз вказаної статті не дає підстав для підтвердження зробленого відповідачем 2 висновку, оскільки жодна частина не має таких умов. Навпаки, частина 1 ст. 7 Закону № 1706-VII визначає умови того, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення та на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Як свідчить зміст цієї частини, законодавець розділив окремо поняття «права на пенсійне забезпечення» та «права на отримання соціальних послуг». У звязку з чим така позиція відповідача 2 є помилковою. Судом досліджується дотримання відповідачем 2 законодавчо встановлених гарантій реалізації позивачем саме права на пенсійне забезпечення.

Судом встановлено, що розпорядженням УПСЗН Сєвєродонецької міської ради від 10.10.2017 скасовано дію довідки про взяття на облік ВПО ОСОБА_5 № 919037872 від 18.05.2015 на підставі п. 5 ст. 12 Закону № 1706-VII через надання завідомо недостовірних відомостей

Саме у звязку із цим виплату пенсії позивачу припинено. Самого рішення про припинення виплати пенсії позивачу відповідачем 2 не приймалось.

Після цього відповідач 2 з посиланням на положення Закону № 1706-VІІ робить висновок стосовно того, що позивач фактично не мешкає за адресою реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, що є на думку відповідача законодавчою підставою для припинення виплати пенсії.

Така позиція відповідача є хибною з огляду на те, що відповідно до положень спеціального Закону № 1706-VІІ, а саме: статті 12, питання щодо позбавлення особи статусу внутрішньо переміщеної внаслідок зміни фактичного місця проживання віднесені до повноважень не органу Пенсійного фонду України, а до повноважень структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи.

Як наслідок, відповідач 2 не є тим органом, який відповідно до законодавства уповноважений надавати юридичну оцінку щодо місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

Судом не виявлені колізії між положеннями ст. 7 Закону № 1706-VІІ та ст. 49 Закону №1058, оскільки як ст. 7 Закону № 1706-VІІ, так й інші статті цього Закону не регламентують порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, що б суперечило положенням Закону №1058.

Відповідачем 2 в якості підстави припинення виплати пенсії зазначена обставина того, що позивач фактично не мешкає за адресою реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Однак такої підстави припинення виплати пенсії не передбачено як загальним Законом № 1058, так не передбачено й Законом № 1706-VІІ або іншими законами.

Натомість, судом встановлено, що відповідач 2 в порушення ч. 1 ст. 49 Закону №1058 зовсім не виносив рішення про припинення виплати пенсії позивачу, фактично припинивши її виплату.

В свою чергу, по справі встановлено, що позивач не має фактичного місця проживання у м. Сєвєродонецьку за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 17/64, внаслідок скасування 10.10.2017 виданої позивачу довідки внутрішньо переміщеної особи від 18.05.2015 № 919037872. Тобто, позивач не має місця фактичного проживання в межах ІНФОРМАЦІЯ_3.

У звязку з чим, з урахуванням положень ч. 1 ст. 47 Закону №1058 відносно того, що пенсія виплачується щомісяця за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, відсутні законодавчо передбачені обставини для зобовязання відповідача - управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області продовжувати виплачувати пенсію після визнання протиправною його бездіяльності щодо припинення виплати пенсії з 01 листопада 2017 року по день прийняття рішення суду.

Матеріалами справи встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління Пенсійного фонду України в місті Брянці Луганської області знаходиться у м. Брянка Луганської області, тобто не перемістилося та не перереєструвалося на підконтрольній українській владі території.

Згідно з інформацією, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області є - Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9.

Підпунктом 3 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в областях визначено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Однак позивачем не надано, а судом не виявлено доказів тому, що після скасування 10.10.2017 виданої позивачу довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області за зареєстрованою адресою на підконтрольній українській владі території з питанням щодо продовження виплати довічно призначеної пенсії.

Як наслідок, позовні вимоги про зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплачувати раніше призначену пенсію за віком після прийняття рішення суду не підлягають задоволенню внаслідок їх необґрунтованості.

Як встановлено судом, відповідач 2 діяв всупереч вимогам Законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача як внутрішньо переміщеної особи, та зовсім не мав підстав для припинення виплати пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що припинення з 01.11.2017 виплат позивачу раніше призначеної пенсії за віком є протиправним.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Як вже вище вказано, судом встановлено, що позивачеві припинена з 01.11.2017 виплата пенсії без прийняття будь-якого рішення та за відсутності підстав, визначених законами. Відповідно, судом встановлено, що відповідачем у даному випадку допущена виключно протиправна бездіяльність.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права позивача як прийняття рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною.

Оскільки судом встановлено, що невиплата пенсії відповідачем позивачу з 01.11.2017 є протиправною, в наявності підстави зобов'язати відповідача 2 виплатити позивачу пенсію за віком з 01.11.2017 по 29.03.2018.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року про відкриття провадження у справі відстрочено позивачу сплату судового збору за майнову вимогу щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати до ухвалення судового рішення у справі у адміністративній справі до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у даній справі відмовляється у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірними дій управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо скасування дії довідки від 18.05.2015 № 919037872 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасової окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, виданої на імя позивача, та зобовязання управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради відновити дію довідки від 18.05.2015 № 919037872, виданої на імя позивача, в іншій частині позовні вимоги до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області задовольняються, судовий збір у розмірі 704,80 грн. до Державного бюджету України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо не виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком з 01 листопада 2017 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код 21792459, місцезнаходження: 93400, вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) пенсію за віком з 01 листопада 2017 року по 29 березня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код 21792459, місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, 9) до Державного бюджету України (за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано у повному обсязі 03 квітня 2018 року.

Суддя ОСОБА_9