Справа № 161/3285/18
Суддя: Гринь О. М.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3285/18
Провадження № 2-а/161/232/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Гриня О.М.

з участю секретаря Муригіній А.І.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А НОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до поліцейського роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Свій позов обґрунтовує тим, що 26 лютого 2018 року відповідачем винесено постанову серії АР №482193 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Відповідно до змісту даної постанови ОСОБА_1, керуючи автомобілем Nissan Almera, державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Винниченка, 26, здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 е ПДР України. Вказує, що він не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її необґрунтованою та незаконною. Стверджує, що він 26 лютого 2018 року, рухаючись по вул. Винниченка здійснив зупинку навпроти бізнес-центру «Директорія». Посадковий майданчик для маршрутних транспортних засобів знаходився на значній відстані від місця його зупинки, більше 30 метрів. Ліворуч від його автомобіля стояли інші транспортні засоби. Його зупинка не перешкоджала руху іншим учасникам дорожнього руху. Також зазначає, що йому невідомо яким способом чи приладом відповідачем визначено відстань між місцем його зупинки до посадкового майданчику. Незважаючи на його усні пояснення і вимогу про надання фактичних доказів порушення правил дорожнього руху, відповідач винесла оскаржувану постанову через свою некомпетентність. Вважає, що в його відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, справа про адміністративне правопорушення відносно нього була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважив розглядати такі справи.

З огляду на наведене, просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 26 лютого 2018 року серії БР №043876 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач в судове засідання не зявився, подавши суду заяву від 27 березня 2018 року про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Матеріали справи містять письмовий відзив на адміністративний позов, який обґрунтовано тим, що відповідач при несенні служби 26 лютого 2018 року о 17 год. 52 хв. зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: водій транспортного засобу Nissan Almera, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_1 здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.п.15.9 «е» ПДР України. ОСОБА_1 не заперечував та визнавав свою вину, що підтверджується відеозаписом з місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, записаного на боді камеру поліцейського інспектора Юрчук А.В. Позивач не зазначив жодних обставин, які могли свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Оскільки справа про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, розглянута посадовою особою, яка уповноважена КУпАП розглядати справи про вчинення адміністративних правопорушень, відповідач є субєктом владних повноважень, справа розглянута в межах наданих відповідачу повноважень, якою оцінено докази за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю, то оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою. В звязку з наведеним, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача заявою від 28 березня 2018 року просить розгляд справи здійснювати без його участі, в позові відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ч. 4 ст.229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 26 лютого 2018 року інспектором роти №3 батальйону №1 УПП у Волинській області рядовим поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР №482193 в справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до даної постанови водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Nissan Almera, державний номерний знак НОМЕР_1, в місті Луцьку по вул. Винниченка, 26 здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.п.15.9 «е» ПДР України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 р. ІІІ Інструкції №1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, з аналізу наведених норм діючого законодавства України вбачається, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до компетенції службової особи Національної поліції.

Щодо наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно оскаржуваної постанови позивач 26 лютого 2018 року, керуючи транспортним засобом Nissan Almera, державний номерний знак НОМЕР_1, в місті Луцьку по вул. Винниченка, 26 здійснив невимушену зупинку ближче 30 метрів від посадочних майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим допустив порушення вимог п. 15.9 (е) ПДР України. Відповідальність за дане правопорушення передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.15.9 "е" Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до п 15.9 ПДР зупинка забороняється: a) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, тощо

Отже, чинні ПДР чітко визначають в яких місцях забороняється зупинка автотранспорту, в т.ч. і ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Як вбачається з відеозапису з місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, записаного на боді камеру поліцейського інспектора Юрчук А.В., позивач не заперечував та визнавав свою вину в порушенні ПДР України, а саме: п.15.9 "е". Позивач не зазначив жодних обставин, які могли свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що позивач порушив п.15.9 "е", оскільки здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки громадського транспорту та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України.

Посилання позивача на відсутність доказів, які б підтверджували факт порушення ним ПДР, суд не бере до уваги, оскільки працівник поліції на місці встановив факт такого порушення відповідно до вимог Закону та прийняв відповідну постанову про накладення адміністративного стягнення.

Отже, під час винесення постанови про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України, відповідач діяв відповідно до вимог закону та з урахуванням встановлених обставин вчиненого правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 2,7-12, 14, 20, 72, 241-243, 246, 250, 293 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь