Справа № 604/1164/17
Суддя: Сташків Н. Б.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/1164/17
Провадження № 2-а/604/21/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Сташківа Н.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, інспектора роти №1 батальйону УПП у м. Тернопіль ДПП лейтенанта поліції Герман Володимира Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія БР №231937 від 08 грудня 2017 року, винесеної інспектором роти №1 батальйону УПП у м. Тернополі ДПП лейтенантом поліції Герман В.В., про притягнення його до відповідальності за порушення правил дорожнього руху за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Крім того, просить закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Обгрунтовуючи свої вимоги Позивач покликався на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням норм процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 08.12.2017 року при зупинці його інспектором він керував транспортним засобом з увімкненим ближнім світлом фар. Після зупинки та притягнення його інспектором до відповідальності за порушення п. 9.8 ПДР він запропонував інспектору переглянути відео зупинки та пересвідчитись в тому, що позивач керував транспортним засобом із увімкненим ближнім світлом фар. Коли інспектор увімкну відео його якість була не чіткою, картинка була темною, і нічого не було видно. Незважаючи на надані позивачем пояснення та відео, на якому факт вчиненого правопорушення не підтвердився, інспектором був складений протокол. На вимогу позивача надати копію відеозапису із надгрудної камери, який підтверджує відсутність складу адміністративного правопорушення, інспектор відмовився. Крім того позивач зазначає, що за не ввімкнені за межами населеного пункту у період з 01 жовтня до 01 травня денні ходові вогні або ближнє світло фар настає відповідальність за ст. 125 КУпАП, за порушення абзацу 8 пункту 9.8 ПДР, що регламентує порядок користування вказаними попереджувальними сигналами під час руху механічних транспортних засобів, а не за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що передбачає відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що врегульовано іншими правилами дорожнього руху. Денні ходові вогні (ДХО), це зовнішні світлові прилади. З точки зору ПДР вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до його ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР «Попереджувальні сигнали», а не в розділі 19 ПДР «Користування зовнішніми світловими приладами». З огляду на вказане, Позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судове засідання Позивач не з'явився, подав заяву згідно з якою просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач 1 та 2, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали відзив на позов у якому просили справу слухати за їх відсутності, а також відмовити в задоволенні позову.

Крім того у відзиві відповідачі посилаються на наступні обставини. Відповідно до оскаржуваної постанови, позивач 08 грудня 2017 року близько 14 год. 50 хв. на а/д Стрий-Тернопіль-Знам'янка, керуючи автомобілем в період часу з 01 жовтня по 01 травня поза межами населеного пункту не увімкнув фари ближнього світла чи денні ходові вогні, чим порушив вимоги п. 9.8 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 9.8 ПДР України з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Увімкнення денних ходових вогнів (ближнього світла фар) поза населеними пунктами в осінньо-зимово-весняний час спрямоване на привернення уваги всіх учасників дорожнього руху до транспортного засобу, що рухається.

Згідно п.10 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ст. 122 ч.2 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Герман Володимир Васильович є уповноваженим працівником підрозділу патрульної служби Національної поліції, проходить службу на посаді поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП, має спеціальне звання, а отже, у відповідності до ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, вважають, що відповідачем надано суду достатньо доказів скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності та які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до ст. 9 Кодексу Україні про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний на підставі досліджених доказів з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №231937 від 08 грудня 2017 року, 08 грудня 2017 року о 14 год. 50 хв. на а/д М-12 «Стрий-Тернопіль-Знам'янка» 152 км+500 м, ОСОБА_1 керував т/з в період часу з 01 жовтня по 01 травня поза населеним пунктом не ввімкнувши ближнього світла фар чи денних ходових вогнів, чим порушив п. 9.8 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП; на Позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Представником Відповідача в якості доказів на підтвердження доведення факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, та обґрунтованості винесення постанови до матеріалів справи не надано аудіовізуальний засіб - диск, та фото фіксацію.

Водночас, суд не погоджується з висновком інспектора роти №1 УПП у м. Тернополі ДПП про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки ознаки вчиненого позивачем правопорушення не є тотожними ознакам адміністративного правопорушення, закріпленого в зазначеній правовій нормі, як наслідок, відповідальність за вчинення позивачем адміністративного правопорушення не є співмірною відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 125 КУпАП, інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Відповідно до п.9.1 (г) Правил дорожнього руху України, попереджувальними сигналами є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Згідно п. 9.8 Правил дорожнього руху України, з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами, повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади і з точки зору ПДР України вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до його ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР України «Попереджувальні сигнали», в той час, як вимоги щодо користування зовнішніми світловими приладами передбачено у Розділі 19 ПДР України «Користування зовнішніми освітлювальними приладами».

Отже, користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР України, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР України.

Таким чином, водії не можуть бути піддані відповідальності передбаченій згідно ч.2 ст. 122 КУпАП за не ввімкнений за межами населеного пункту з 01 жовтня до 01 травня денний ходовий вогонь або ближнє світло фар, оскільки їх дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 125 КУпАП.

З огляду на це суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки, як зазначено у постанові у справі про адміністративне правопорушення, останній під час зупинки інспектором вже рухався по автодорозі, а в розумінні ч.2 ст.122 КУпАП України, відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що передбачено п.п.9.2, 9.8 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, дії позивача, який керував транспортним засобом поза населеним пунктом без увімкнення ближнього світла фар, підпадають під кваліфікацію ст. 125 КУпАП, а тому притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та, як наслідок, накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинене правопорушення є неправомірним.

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БР №231937 від 08 грудня 2017 року.

Разом з тим, вимога позивача про закриття судом провадження у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою з огляду на наступне.

Так, зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ст. 122 КпАП України, як і визначення одного з допустимих видів стягнення, за таке правопорушення, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому зміна судом оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

У справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Враховующи викладенне вище, підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 19, 20, 73-77, 242-247, 286 КАС України, п. 9.1 (г), 9.2 9.8 ПДР України, ст.ст. 122, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серія БР №231937 від 08 грудня 2017 року, винесену інспектором роти №1 батальйону УПП у м. Тернополі ДПП лейтенантом поліції Герман В.В., про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення правил дорожнього руху за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У задоволенні вимоги про закриття провадження по справі, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Б. Сташків