Справа № 711/854/18
Суддя: Позарецька С. М.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/854/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Черкасах Департаменту патрульної поліції про визнання постанови незаконною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Черкасах Департаменту патрульної поліції про визнання постанови незаконною, скасування постанови серії БР №232970 від 19 січня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.01.2018р. поліцейським роти №2 батальйону УПП в м. Черкаси сержантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії БР №232970 , за якою позивача визнано винним у скоєнні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн.

Відповідно до постанови, 19.01.2018р. о 21-02, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Черкаси, ОСОБА_1 проїхав перехрестя вул. Надпільна - Небесної Сотні на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «г» ПДР, внаслідок чого вчинив вказане вище правопорушення.

Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає до скасування. Зазначає, що 19.01.2018р. дороги міста перебували в неналежному стані, ожеледиця та сніг з доріг належним чином не прибрані; позивач фізично не міг зупинити автомобіль, хоча й рухався з невеликою швидкістю; вважає, що згідно із п.16.8 ПДР, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора,що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора; заперечує факт того, що він керував автомобілем без посвідчення водія відповідної категорії.

Таким чином, просить суд, - постанову від 19.01.2018р. серія БР №232970 визнати незаконною та скасувати, а провадження по справі закрити, відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП у зв»язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою суду від 06.02.2018р. відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження, без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Від учасників справи заперечень проти такого порядку розгляду справи не надходило.

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_3 надано письмовий відзив на позову заяву та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач не скористався своїм правом надати відповідь на відзив, враховуючи, що відповідачем такий відзив був направлений на ім»я позивача 19.02.2018р., що підтверджуються даними списку №56 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих та списку №374 від 19.02.2018р. Крім того, за даними пошуку відправлень «Укрпошта», ОСОБА_1 не отримав відзив з додатками з причин: «за закінченням встановленого терміну зберігання», про що свідчить запис від 20.03.2018р. (штрихкод 732).

Беручи до уваги зміст норм ст.ст. 171, 257 КАС України та відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні за їх участю, суддя вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без виклику учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених статтею 286 КАС України.

Вивчивши доводи позовної заяви, додані до неї документи та докази, а також доводи відповідача, викладені у відзиві на позов із наданими доказами, суддя встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З постанови серії БР №232970 від 19 січня 2018 року, яка винесена поліцейським роти №2 батальйону УПП в м. Черкаси сержантом поліції ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_1 19.01.2018р. о 21 год.02 хв. у м. Черкаси, керуючи автомобілем номерний знак СА 0011СТ, проїхав перехрестя вулиць Надпільна - Небесної Сотні на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «г`» ПДР, а також при перевірці документів, не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» ПДР, за що встановлена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний, в т.ч. бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3. «б» ПДР).

За нормами п. 8.10 ПДР, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Пунктом 8.11 передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 8.7.3 «в, г`» ПДР, - сигнали світлофора мають такі значення, в т.ч. зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Пунктом 2.1 «а» ПДРУ визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (ч.2 ст. 122 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суддя погоджується з доводами представника відповідача про те, що інспектор поліції виніс відносно ОСОБА_1 постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП, наклавши стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених ОСОБА_1

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обовязки і відповідальність субєктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, обєднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобовязані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.1 зазначених правил встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із нормами статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обовязку доведення, суддя прийшов до висновку про доведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він не порушував ПДР України. На думку судді, відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено факт вчинення позивачем правопорушення та надано беззаперечні та неспростовні докази цього.

Крім того, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 122, ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, в т.ч. передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Відповідно до положень п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Слід зазначити, що Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП,виноситься на місці вчинення правопорушення. При цьому, не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП.

Доводи позивача в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Навпаки вони спростовується беззаперечними даними відеозапису (з відеореєстратора), який фіксував факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень та весь процес їх оформлення, які досліджені суддею, шляхом перегляду, під час вирішення даного спору.

Крім того, суддею встановлено, що ОСОБА_1 інспектором були роз»яснені права та обов»язки, передбачені ст. 268 КУпАП. Також, ОСОБА_1 не було заявлено жодного клопотання процесуального характеру, яке б підлягало розгляду. Фактично його клопотання полягало в тому, що він не визнає свою провину у вчиненні правопорушень. ОСОБА_1 була оголошена постанова, але він відмовився її отримувати, про що зроблена відмітка. В подальшому, копія постанови 22.01.2018р. була направлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом, який ним отримано 29.01.2018р. Позовна заява подана до суду 01.02.2018р., тобто строки її оскарження, як на думку судді, не порушені.

Щодо обєктивної сторони адміністративного правопорушення, характерними є ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), їх шкідливі наслідки, причинний звязок між діяннями і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку. Основною і обовязковою ознакою обєктивної сторони є протиправне діяння, відсутність якого виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення. Всі інші ознаки мають факультативний характер.

Як вбачається з постанови серії БР №232970 від 19.01.2018 року про адміністративне правопорушення та з відеозапису, - в діях ОСОБА_1 вбачаються всі ознаки адміністративних правопорушень, зокрема, й передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладанні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що обтяжують і помякшують відповідальність, а згідно із ст. 280 КУпАП, посадова особа, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязана зясувати, чи є обставини, що помякшують або обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Під час розгляду справи встановлено, що постановою від 19.01.2018р. на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, накладено стягнення у вигляду штрафу в розмірі 425грн. 00коп.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, суддею не встановлено будь-яких порушень вимог закону при розгляді справи та винесенні постанови БР № 232970 від 19.01.2018 року, оскільки міститься логічний виклад обставин вчинених правопорушень, зокрема, - у ній зазначено, коли, де і ким вчинено правопорушення, викладено суть його вчинення, дотримано інші вимоги, встановлені ст. 283 КпАП України, що свідчить про те, що оскаржувана постанова є законною та порушень з боку інспектора патрульної поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддею не вбачається. При цьому, суддя виходить з того, що відповідач під час виявлення, фіксування правопорушень та складання постанови про притягнення позивача до відповідальності діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Слід зазначити, що враховуючи єдність судової практики суду першої інстанції із практикою вищестоящих судів, дане судове рішення винесене з врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду (справа №660/575/16-а) від 31 січня 2018р., постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018р. у справі № 368/750/17, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.01.2017р. (справа №К/800/671/17).

Відповідно до ч. 5 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

На підстав викладеного та, керуючись Конституцією України, ЗУ «Про дорожній рух», ПДРУ, ЗУ «Про Національну поліцію», КУпАП, ст.ст. 5, 6, 8-10, 12, 73-78, 220, 241-246, 250, 257-262, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Черкасах Департаменту патрульної поліції про визнання постанови незаконною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАСУ, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_4