Справа № 819/589/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 819/589/18

03 квітня 2018 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції третя особа - Бережанська міська рада про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2018 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції, третя особа - Бережанська міська рада, у якій просить:

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції в Тернопільській області про державну реєстрацію номер запису 261646 прав ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка проведена 01.03.2013 з видачею свідоцтва про право власності, серії номер: НОМЕР_1 на об'єкт нерухомості за реєстровим номером 4 нежитлове приміщення, 1/2 частки торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 48,4 кв.м., номер запису про право власності: 9;

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції в Тернопільській області про державну реєстрацію номер запису 261637 прав ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка проведена 02.03.2013 з видачею свідоцтва про право власності, серії номер: НОМЕР_1 на об'єкт нерухомості за реєстровим номером 4 нежитлове приміщення, 1/2 частки торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 48,4 кв.м., номер запису про право власності: 9.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали позову, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що, незважаючи на невідповідність наданих документів, державним реєстратором Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції в Тернопільській області зареєстровано за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення торговий павільйон АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1, видане 06.04.2004 Бережанською міською радою Тернопільської області. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самовільно, без належних правовстановлюючих документів здійснили прибудову до належного їм торгового павільйону, в подальшому провівши державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Оскільки при зведенні прибудови до торгового павільйону, отримані дозволу на проведення будівельних робіт, погодженні та завершенні будівництва, прийнятті об'єкта в експлуатацію, на думку позивача, допущені чисельні порушення, відтак державна реєстрація прав на нерухоме майно повинна бути скасована. Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що з характеру спору вбачається, що він виник з приводу майна - об'єкта нерухомості, яке було створене з порушенням законів та підзаконних нормативних актів в сфері містобудування і ці порушення послужили підставою для оформлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності відповідачів на новостворений об'єкт нерухомості в результаті здійснення прибудови до торгового павільйону, яка чинить перешкоди позивачу у користуванні її майном. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу суду, що здійснена відповідачами прибудова знаходиться на земельній ділянці, що належить на праві власності позивачу. Позивач наголошує, що звертається до суду, з підстав порушення права володіння, користування своїм майном, а саме порушено її право як користувача суміжного майна, оскільки прибудова здійснена за торговим павільйоном, що належить на праві власності ОСОБА_1

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Тобто при розгляді конкретного спору суду необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Відповідно приватні спори підлягають вирішенню в іншому судовому порядку.

Згідно з частиною четвертою статті 46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі України; 4) про обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду на надано суб'єкту владних повноважень законом.

В даному випадку, позивач ОСОБА_1, поряд із відповідачем Реєстраційною службою Бережанського районного управління юстиції, зазначає у якості відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Зі змісту позовної заяви, суд дійшов висновку, що між позивачем та вказаними особами існує спір, який має характер приватноправового, оскільки полягає у встановленні або спростуванні права власності на конкретний об'єкт нерухомого майна, правомірності виникнення такого права.

Таким чином, для мети вирішення цього спору щодо правомірності оскаржених рішень державного реєстратора слід встановлювати обставини, правова оцінка яких судом полягатиме у встановленні підстав виникнення у позивача та ОСОБА_2, ОСОБА_3 цивільних прав та обов'язків щодо нерухомого майна, які виникли поза межами даного спору та відповідних публічно-правових відносин, що не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Слід зазначити, що за статтею 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені тією ж статею 16 ЦК України, до яких, зокрема, віднесено: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; у тому числі способом захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Загальні положення про право власності установлені Главою 23 ЦК України.

Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Водночас, за правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З наведеного слідує, що адміністративні суди правомочні розглядати спори щодо правомірності прийняття суб'єктами владних повноважень або їх посадовими особами рішень про державну реєстрацію права власності, однак за відсутності спору про право власності на об'єкт нерухомого майна.

Так, в межах адміністративної юрисдикції суд надає оцінку правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, зокрема, перевіряє дотримання державним реєстратором законодавства при здійсненні реєстраційної дії, однак не може вирішувати спір про наявність або відсутність у особи права власності на об'єкт нерухомого майна, правомірність набуття якого не визнається та оспорюється іншими особами.

Натомість, в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб'єктами, у суду наявні підстави вважати, що вирішення даного спору потребує вирішення судом спірного питання стосовно правомірності підстав та законності набуття права власності на нерухоме майно.

В постанові Верховного Суду України від 24 січня 2017 року у справі № 21-1559а16 наведено правовий висновок щодо помилкового розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого (за наявності для цього підстав) можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності.

За частиною першою статті 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV) під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2011 №703 (чинною на час вчинення спірних реєстраційних дій) затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 46 вказаного Порядку для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення), а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Відповідно до частин першої - третьої, п'ятої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Позивач стверджує, що на момент здійснення прибудови земельна ділянка не була ні у власності, ні у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_1 вказує, що здійснена відповідачами прибудова знаходиться на земельній ділянці, що належить на праві власності позивачу. З наведеного вбачається, що відносно використання земельної ділянки, на якій розташована прибудова, також існує спір між позивачем та вказаними особами.

Виходячи з наведеного, спірні правовідносини носять не публічний, а приватно-правовий характер, тому вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Натомість, той факт, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, не змінює правової природи спірних відносин, оскільки характер інтересу у спорі є приватноправовим, та жодним чином не публічно-правовим.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що оспореним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на конкретну земельну ділянку, збудовану прибудову на земельній ділянці, що можливо не була відведена для цієї мети, і право власності на яку (будівлю, нерухоме майно) може бути визнане судом, якщо це не порушуватиме прав інших осіб.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на володіння, користування своїм майном, а також правовідносини, що є похідними від такого спору, є не публічними, а приватно - правовими, а відтак, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, оскаржені рішення про державну реєстрацію прийняті на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1, видане 06.04.2004 Бережанською міською радою Тернопільської області.

Водночас, відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013 №3 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 01.07.2004 №1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що даний спір не є публічно-правовим у розумінні приписів КАС України, що відповідно унеможливлює розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

При цьому, згідно із частиною п'ятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 241, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3), Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції (адреса: вул. Шевченка, 15 А, м. Бережани, Тернопільська область, 47501) про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції в Тернопільській області про державну реєстрацію номер запису 261646 прав ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка проведена 01.03.2013 з видачею свідоцтва про право власності, серії номер: НОМЕР_1 на об'єкт нерухомості за реєстровим номером 4 нежитлове приміщення, 1/2 частки торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 48,4 кв.м., номер запису про право власності: 9; скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції в Тернопільській області про державну реєстрацію номер запису 261637 прав ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка проведена 02.03.2013 з видачею свідоцтва про право власності, серії номер: НОМЕР_1 на об'єкт нерухомості за реєстровим номером 4 нежитлове приміщення, 1/2 частки торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 48,4 кв.м., номер запису про право власності: 9..

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачеві, що вказаний спір підлягає розгляду Бережанським районним судом Тернопільської області в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Мірінович У.А.

копія вірна:

Суддя Мірінович У.А.