Справа № 810/3029/17
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року № 810/3029/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області в якому просить суд: - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області № 1188 від 07.07.2017 року в частині притягнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції; - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області № 545 о/с від 04.08.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського відділення конвойної служби Ізолятора тимчасового тримання № 1, із 04.08.2017 року, за пунктом 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 Закону України про «Про Національну поліцію»; - поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді командира відділення конвойної служби Ізолятора тимчасового тримання № 1; - стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.08.2017 року до дати прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді; - допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира відділення конвойної служби Ізолятора тимчасового тримання № 1; - звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення не було дотримано вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, позивач вважає, що підстави для застосування дисциплінарного стягнення відсутні, а у разі обґрунтованості застосування дисциплінарного стягнення, обраний вид покарання, не є співмірним вчиненому дисциплінарному проступку. Зазначає про відсутність законних підстав, щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення у зв'язку з тим, що він в цей час не перебував на службі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 04.10.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року суд зупинив провадження в адміністративній справі до 15.11.2017 за обґрунтованим клопотанням відповідача.

15 листопада 2017 року суд відклав розгляд питання про поновлення провадження у зв'язку з неявкою представника відповідача та наступне судове засідання призначено на 12.12.2017 року.

12 грудня 2017 року судове засідання знято з розгляду у зв'язку з перебування судді у відпустці та наступне судове засідання призначено на 24.01.2018 року.

Ухвалою від 24 січня 2018 року суд поновив провадження у справі, перейшов до розгляду справи за новими процесуальними правилами та ухвалив подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача 24.01.2018 подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання призначене на 24.01.2018 не прибув, повідомлений належним чином, явку своїх представників не забезпечив, жодних заяв чи клопотань до суду не подав.

До суду представником відповідача долучено документи на підставі, яких позивача було звільнено з поліції. В обґрунтування письмових заперечень зазначив, що при виданні оскаржуваного наказу Головне управління діяло в межах та у спосіб, що передбачені діючим законодавством. Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1, перебуваючи на службі та виконуючі свої функціональні обов'язки, був в стані алкогольного сп'яніння. Крім того, факт перебування останнього в стані алкогольного сп'яніння не заперечується ним особисто. Тому підстав для скасування оскаржуваного наказу не має.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 29.12.2002 року по 07.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року - в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №167о/с від 15.04.2016 року позивача було призначено молодшим інспектором відділення конвойної служби Ізолятора тимчасового тримання №1, а згодом призначено на посаду поліцейського відділення конвойної служби Ізолятора тимчасового тримання №1.

Відповідно до Наказу №1188 від 07.07.2017 р. ГУ Національної поліції в Київській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області, зокрема ОСОБА_1» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, невиконання вказівок та наказів начальників щодо заборони перебування на службі в стані алкогольного сп'яніння, а саме: пункту 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, які виразилися у перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння, командира відділення конвойної служби ITT №1 ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1, зокрема, за наслідками чого на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом ГУ Національної поліції в Київській області №545 о/с від 04.08.2017 р. «По особовому складу» на підставі наказу від 07.07.2017 р. № 1188, ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнити із 04.08.2017 року зі служби в поліції.

Позивач не погоджується з спірним наказом та звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог та відмовленні в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VІІІ), який набрав чинності 7 листопада 2015 року.

У частині 1 статті 60 вказаного Закону № 580-VІІІ зазначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів частини 1 статті 17 цього Закону № 580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Положеннями пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VІІІ визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Судом встановлено, що позивач був прийнятий на службу в Національну поліцію України 07.11.2015.

Водночас, наказом від 04.08.2017 № 545 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VІІІ у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення (у вигляді звільнення зі служби), накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний наказ був прийнятий відповідачем внаслідок проведеного службового розслідування за інформацією викладеною у рапорті заступника начальника ВЗПБ УПД ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_2, результати якого відображені у висновку, затвердженому 09.06.2017 року старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_3, заступником начальника ВОДІТТ ГУНП в Київській області майором поліції ОСОБА_5.

Зокрема, вказаним висновком встановлено, що 07.06.2017 року о 16:00 під час перевірки несення служби нарядів в приміщенні Білоцерківського ВП, а саме в кабінеті начальника ІТТ було виявлено працівників поліції ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_9, які перебували на робочому місці з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що 07.06.2017 близько 16:55 він перебував у кабінеті начальника ІТТ №1 ГУНП в Київській області, разом з колегами по службі. У цей час до кабінету зайшов невідомий, який представився перевіряючим та констатувавши факт того, що вище вказані особи перебувають у стані алкогольного сп'яніння, запропонував усім проїхати до лікарні для освідування на стан алкогольного сп'яніння, на що ОСОБА_1 погодився та зазначив, що дійсно перебував у стані алкогольного сп'яніння, так як був вихідний.

Також було зазначено, що у діях ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, вбачається порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, та пункту 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, яке сталося внаслідок низького рівня правосвідомості, низьких морально-ділових якостей, грубого ігнорування наказів і доручень МВС України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Київській області, щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, що виявилися у перебуванні на службі у стані алкогольного сп'яніння та є несумісним із подальшим проходженням служби в органах поліції.

У відповідності до п. 3 висновку запропоновано відносно позивача накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 9 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 № 901-VIII встановлено, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі Дисциплінарний статут), затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту під проступком розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту, якою визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція).

У відповідності до пункту 2.1 зазначеної Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

У той же час абзацами 10 та 15 статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо, а звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України №1179 від 09.11.2016 року ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов'язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Абзацами першим, сьомим пункту 1, шостим пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських передбачено, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку. У той же час під час виконання службових обов'язків поліцейському заборонено: перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов'язків і в невстановленому місці.

Судом встановлено, що до позивача було застосовано крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції.

З матеріалів справи вбачається, що в ході службового розслідування встановлено, що поліцейськими було запропоновано ОСОБА_1 проїхати до Білоцерківської міської лікарні №4 для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Відповідно до протоколу № 463 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння проведеного о 18 год. 00 хв. Білоцерківською міською лікарнею № 4 від 07.06.2017, командир відділення конвойної служби ІТТ № 1 ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння (2,6 проміле).

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що висновок службового розслідування тягне за собою правові наслідки у вигляді притягнення винних до дисциплінарної відповідальності, в тому числі у вигляді звільнення особи зі служби, а тому таке рішення повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Верховний суд України в абз.2 п.25 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року №6 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказав, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Медична довідка про стан особи, в тому числі алкогольний стан, відноситься до одних із належних і допустимих доказів. У випадку її незрозумілості чи неясності, суд не позбавлений права перевірити відомості, зазначені в ній, в тому числі шляхом допиту осіб, які її видали.

Наведеними вище доказами, зокрема, протоколом №463 Білоцерківської міської лікарні №4 від 07 червня 2017 року медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння та поясненнями, підтверджується факт перебування ОСОБА_1 під час несення служби у стані алкогольного сп'яніння.

Факт вживання позивачем алкогольних напоїв підтверджується також його письмовими поясненнями, копії яких містяться в матеріалах справи та визнається представником позивача у його поясненнях, які надані в ході розгляду справи.

За висновком суду, перебування позивача на службі в стані алкогольного сп'яніння є порушенням службової дисципліни, а тому суд приходить до висновку, що застосований вид стягнення є співмірним з вчиненим порушенням.

Стосовно ж доводів позивача про те, що він 07.06.2017 року, в момент перевірки несення служби нарядів, не перебував на службі то суд зазначає наступне.

Так в обґрунтування свої позивних вимог позивач стверджує, що саме 07.06.2017 після закінчення зміни, він здав зброю, переодягнувся у цивільний одяг та залишив приміщення Ізолятора ІТТ №1, що є одним цілим з адміністративною будівлею Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, де він несе службу. Після чого на запрошення свого безпосереднього керівника - начальника Ізолятора тимчасового тримання №1 майора поліції ОСОБА_6 відмітити його день народження, попросив мене підійти до одноповерхової споруди, яка розташована поруч із в'їздом до господарського двору Білоцерківського відділу поліції, і в приміщенні якої тимчасово обладнано його кабінет. Саме в тому кабінеті ОСОБА_6 накрив стіл для святкування свого дня народження.

Хоча в подальшому згідно з поясненнями від 24.01.2018 які були подані представником позивача ОСОБА_11, не відмовляючись та не спростовуючи раніше наведені обґрунтування, представник позивача ОСОБА_11 стверджує, що ОСОБА_1 прибувши на службу, зброю не отримував і згідно з графіком повинен був бути вихідним. Враховуючи численні складнощі під час несення конвойної служби застосування Внутрішнього розпорядку вважає помилкою.

З висновку службового розслідування вбачається, що 07.06.2017 ОСОБА_1 перебував на робочому місці та виконував свої функціональні обов'язки, так як був залучений до конвою.

Крім того, факт перебування ОСОБА_1 на робочому місці підтверджується також поясненнями начальника ВОДІТТ ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12, який зазначив, що ОСОБА_1 07.06.2017 не був вихідним, а перебував на службі відповідно до внутрішнього розпорядку дня затвердженого наказом ГУ від 05.08.2016 №919.

Для визначення тривалості робочого дня був застосований наказ Головного управління Національної поліції в Київській області № 919 від 05.08.2016 року «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Головного управління», згідно якого встановлено, що початок робочого дня - 09:00; - обідня перерва - 45 хвилин з 13:00 по 13:45; закінчення робочого дня: - у понеділок, вівторок, середу, четвер - о 18:00; - у п'ятницю - о 16:45; напередодні святкових днів - у понеділок, вівторок, середу, четвер - о 17:00; - у п'ятницю - о 15:45; - вихідні дні субота та неділя.

Дата, 07 червня 2017 року припала на день тижня - середу, тобто робочий день у позивача закінчується о 18 год. 00 хв..

Крім цього, пунктом 2 вказаного наказу встановлено, що керівникам територіальних та структурних підрозділів забезпечити своєчасне прибуття підлеглих працівників на службу (роботу) за місцем дислокації підрозділу, та вжити заходів, спрямованих на забезпечення початку виконання покладених на них службових обов'язків на закріплених за ними робочих місцях, згідно з внутрішнім розпорядком.

Разом з цим, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію» особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Судом встановлено, що згідно графіку, ОСОБА_1 07.06.2017 року приступив до виконання службових обов'язків пов'язаних із конвоюванням осіб з 7 год. 45 хв..

Станом на 16:00 год., позивач переодягнувся у цивільний одяг покинув приміщення Ізолятора тимчасового тримання №1.

Отже, позивач станом на 16:00 год. безпідставно припинив виконувати свої посадові обов'язки, щодо несення служби відповідно до своєї посади, оскільки робочий день закінчується о 18:00 год..

Таким чином, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування від 09.06.2017 в частині встановлення у діях ОСОБА_1 порушення статті 7 Дисциплінарного статуту, а також рекомендації щодо звільнення вказаної особи зі служби в поліції прийнятий комісією без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, являється належною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та в подальшому звільнення з поліції.

Враховуючи, що судом встановлено всі підстави та належні обґрунтування висновків службового розслідування в частині встановлення у діях старшого сержанта поліції ОСОБА_1 порушення статті 7 Дисциплінарного статуту, а також рекомендації щодо звільнення вказаної особи зі служби в поліції, суд дійшов висновку, що Наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.07.2017 року № 1188 у частині притягнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції за порушення службової дисципліни з посади поліцейського відділення конвойної служби ІТТ № 1 Головного управління Національної поліції в Київській області - є такими, що прийняті відповідачем обґрунтовано, за наявності визначених законом підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд враховує, що ймовірні процедурні порушення притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, про які зазначає позивач, не вказують на протиправність оскаржуваних наказів.

Враховуючи, що вимоги позивача щодо його поновлення на посаді та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог щодо скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, підстави для задоволення яких відсутні, вказані вимоги задоволенню також не підлягають.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент прийняття даного рішення) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.