Справа № 415/6516/17
Суддя: Фастовець В. М.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.18 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в особі судді Фастовця В.М., розглянувши у письмовому провадженні у місті Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення певних дій та стягнення компенсації втрати частини грошових доходів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську щодо припинення виплати пенсії позивачці, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком позивачці з грудня 2014 р. та сплатити виниклу заборгованість з грудня 2014 року, стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 01 грудня 2014 р. по день стягнення компенсації.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є внутрішньо переміщеною особою та з 2014 року перебуває на обліку в УПФУ в м. Лисичанську Луганської області та отримує пенсію за віком. Однак з грудня 2014 р. відповідачем було безпідставно припинено виплату пенсії позивачці, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав на тій підставі, що між ідентифікаційним кодом позивачки за даними справи та кодом згідно даних УПСЗН Лисичанської міської ради є розбіжність, тому відсутні докази реєстрації позивачки у м. Лисичанську, як переміщеної особи (а.с.45-46).

На підставі п.10 ч.1 ст.4, 263 ч.1 п.2 КАС України, справа розглядається у письмовому проваджені, оскільки повинна була бути відкрита та розглянута за правилами скороченого провадження відповідно до положень ст.183-2 КАС України 2005 р. без виклику і повідомлення сторін про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до довідки від 18.02.2016 № 924020142, ОСОБА_1 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної організації з м. Стаханова Луганської області до м. Лисичанська Луганської області (а.с.49), що підтверджує відповідність вказаних у довідці серії, номеру та дати видачі паспорту наданій позивачкою копії (а.с.5-7).

18 лютого 2016 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про взяття на облік пенсійної справи (а.с.47).

Розпорядженням №15246 від 22 березня 2016 р. позивачці призначена пенсія (а.с.48), яка протиправно не виплачувалася у зв'язку з тим, що в поданих позивачкою документах до УПСЗН в м. Лисичанську та УПФУ в м. Лисичанську, зокрема в реєстраційному номері платника податків, є розбіжності.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом.

Згідно п. 3 ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон) соціальне страхування здійснюється за принципами державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Згідно п. 2 та п. 9 ст. 16 Закону отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом, судовий захист своїх прав.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як перевірка фактичного місця проживання або рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Довідку про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не скасовано.

Ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, виключно Законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадяни; основи соціального захисту (п. 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Аналогічні положення щодо недопущення дискримінації людини містяться в міжнародних нормативних актах, ратифікованих Україною.

Так, стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, визначено, що всі люди є рівними перед законом і мають право без будь-якої дискримінації на рівний захист закону.

В даному випадку, наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від мене здійснення додаткових дій. не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, проходження процедури ідентифікації та верифікації особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24. 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59. 60, 61, 62, 63 Конституції України. Але ні воєнний, ні надзвичайний стан на теперішній час не запроваджено ні в України в цілому, ні на окремих територіях Донецької та Луганської областей.

Таким чином, в діях відповідача вбачаються ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як громадянина України та внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України відповідно до діючого законодавства.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії. Відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її у життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою п соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України).

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом і верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р., право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У 2016-2017 роках Державним бюджетом України передбачено асигнування на відповідні соціальні виплати в межах всієї території України, в тому числі Донецької і Луганської області.

Наведене обґрунтування задоволення позову відповідає позиції, викладеній в ухвалах Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 та 25 квітня 2017 р. у справах з аналогічних правовідносин.

Відповідно до ст.46 Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Разом з тим, з наданих відповідачем доказів вбачається, що позивачка перебуває на обліку у нього тільки з лютого 2016 р., і з цього ж часу не отримує від нього призначену пенсію.

Тому суд вважає, що хоча виплата пенсії позивачці і повинна бути здійснена без обмеження строком, оскільки не здійснюється з вини відповідача, однак така виплата можлива тільки з часу перебування позивачки на обліку у відповідача, тобто за період з 01 лютого 2016 р.

Окрім того, враховуючи, що розрахунок компенсації втрати частини пенсії внаслідок порушення строків її виплати здійснюється відповідачем на час виплати, позивачкою заявлені вимоги про стягнення такої компенсації без вказівки її розміру, тому на підставі ст.ст.5 ч.2, 9 ч.2 КАС України суд з метою більш ефективного захисту порушених прав позивачки виходить за межі заявлених вимог та зобов'язує відповідача нарахувати та сплатити таку компенсацію позивачці з 01 лютого 2016 р.

Згідно ст.371 ч.1 п.1 КАС України рішення підлягає негайному виконанню у межах стягнення за один місяць.

Судовий збір віднести за рахунок держави, оскільки ст.139 КАС України взагалі не передбачає умов розподілу судових витрат, коли позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 246, 371 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області розташоване за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця В.Сосюри, будинок 347, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 21792407, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення певних дій та стягнення компенсації втрати частини грошових доходів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 лютого 2016 р..

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області, поновити ОСОБА_1, , нарахування та виплату пенсії за віком, сплатити заборгованість за період, починаючи з 01 лютого 2016 р..

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Лисичанську Луганської області сплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 01 лютого 2016 р. по день виплати.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах стягнення за один місяць.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд Луганської області протягом 30-ти днів зо дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: