Справа № 766/6170/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 р.м. ХерсонСправа № 766/6170/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

11 квітня 2017 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною відмову відповідача у направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області документів для призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років та зобов'язати направити документи, перелік яких визначений "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 р. до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області для призначення довічної пенсії за вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 14.08.1995 р. по 31.10.2016 р., позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № 47 о/с від 31.10.2016 року, позивача звільнено з посади начальника сектору по контролю за виконанням судових рішень Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію", у зв'язку із скороченням штатів.

На день звільнення, ОСОБА_3 мала спеціальне звання підполковника внутрішньої служби та вислугу років у пільговому обчисленні - 26 років 11 місяців та 23 дні, що на думку позивача, дає йому право, відповідно до Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", № 2713 від 23.06.2005 р. та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", № 2262 від 09.04.1992 р., на отримання довічної пенсії за вислугу років на умовах п. "а" ст. 12 Закону № 2262.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про із заявою про підготовку необхідних для призначення пенсії документів та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Листом за вих. № 23/4-95 від 24.03.2017 року, Комісією з ліквідації УДПтС України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, позивачу відмовлено у направленні матеріалів до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у зв'язку із відсутністю необхідної кількості календарної вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на умовах Закону № 2262.

Вказану відмову вважає протиправною та такою, що порушує гарантовані Конституцією та законами України права.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 січня 2018 року до Херсонського окружного адміністративного суду передано для подальшого розгляду за підсудністю справу № 766/6170/17 за позовом ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 02 лютого 2018 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

20 лютого 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що позивача звільнено відповідно до наказу № 47 о/с від 31.10.2016 року у зв'язку із скороченням штатів.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 21 рік 02 місяці 17 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 11 місяців 21 день.

На думку відповідача, ст. 17 вказаного Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які враховуються до вислуги років для призначення пенсії. Жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання, що види служби та пенсії, можуть бути встановленні підзаконними актами.

Крім того вказав, що законодавством не встановлено, що пенсію за вислугу років може бути призначено особам при наявності років вислуги, обчислених на пільгових умовах. При цьому, нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності календарної вислуги та містить виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Відповідач вважає, що на позивача розповсюджується дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і на день звільнення останнього, вислуга років у календарному обчисленні складала 21 рік 02 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугою років.

22 лютого 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яку обґрунтовано тим, що на день звільнення зі служби в органах державної кримінальної-виконавчої служби України, ОСОБА_3 мала більше 26 років вислуги, у неї наявне право на отримання пенсії на умовах п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв'язку із чим твердження відповідача про відсутність у позивача такого права є незаконним.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: ОСОБА_3 14.08.1995 р. по 31.10.2016 р. проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № 47 о/с від 31.10.2016 року підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 звільнено із посади начальника сектору по контролю за виконанням судових рішень Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

Вислуга років на день звільнення складала: у календарному обчисленні 21 рік 02 місяці 17 днів, у пільговому обчисленні 26 років 11 місяців 23 дні (а.с. 8).

03 березня 2017 року позивач звернувся із заявою до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі для підготовки документів для призначення пенсії та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, відповідно до пп. 1, 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 9).

Відповідачем ОСОБА_3 надано відповідь про відмову у підготовці та направленні документів для призначення пенсії у зв'язку з тим, що вислуга років у календарному обчисленні є не достатньою для набуття права на призначення пенсії за вислугою років (а.с.11).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне: Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262 від 09.04.1992 р. (далі по тексту - Закон України №2262) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Пунктом «б» статті 1-2 цього Закону передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно пп. "б" ст. 1-2 Закону України №2262, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п'ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Пунктом "а" статті 12 Закону України № 2262 встановлено, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено наказом від 31 жовтня 2016 року та станом на день звільнення вислуга років у календарному обчисленні складала 21 рік 02 місяці 17 днів.

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо ОСОБА_3 не має достатньої кількості вислуги років для призначення пенсії за вислугою років відповідно до вимог Закону № 2262.

Щодо посилання позивача, що для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. №393, суд зазначає, що не погоджується з думкою позивача, що для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки згідно ч. 3 ст. 7 КАС України встановлено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 суперечать приписам п. "а" ст. 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII, тому в даному випадку застосуванню підлягає саме Закон України.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2017 року №750/9775/16-а (К/800/12047/17).

Зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що правомірності відмови відповідача у направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області документів для призначення пенсії ОСОБА_3

Крім того суд зазначає, що чинним законодавством України визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю. Однак умови призначення пенсії за вислугу років неоднакові. В одних випадках вони призначаються незалежно від віку, в інших - встановлюється вік і стаж.

Тривалість стажу роботи розраховується з урахуванням загальної тривалості роботи в календарному вирахуванні або загальній тривалості роботи в пільговому вирахуванні.

Для призначення пенсії за віком позивачу Закон №2262 визначає, як обов'язкову вимогу, наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні.

Законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років".

При цьому, що до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

Суд звертає увагу, що в даному випадку, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу і враховується окрім випадків отримання права на призначення пенсії для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Суд зазначає, що єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзац 13 пункту "а" статті 12 Закону №2622, яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 статті 17 Закону №2622 визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Суд звертає увагу щодо різного підходу законодавця до понять "календарна вислуга років" та "вислуга років" підтверджується і положеннями статті 17 Закону, якою передбачено можливість зарахування певних видів стажу саме до "вислуги років". Так, до такої вислуги зараховуються періоди, визначені ч. 1 та ч. 3 ст.17, однак ці ж періоди не зараховуються до календарної вислуги з підстав зазначених судом раніше.

При цьому, законодавець у назві статті 17 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Наведене також підтверджує вищевказане, що всі періоди служби враховуються для призначення пенсії.

Суд зазначає, що саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судові витрати розподілено відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 241-246, 255 КАС України, суд -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 квітня 2018 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 10.2.4