Справа № 826/17530/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2018 року № 826/17530/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судових засідань - Шаповалової К.В.,

та представника позивача - Карпова С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Яндекс. Україна»
доПодільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві
провизнання протиправними та скасування постанов від 06.12.2017 про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження №54928347, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Яндекс. Україна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Яндекс. Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - відповідач, Подільський РВ ДВС м. Києва) про визнання протиправними та скасування: постанови від 06.12.2017 про стягнення виконавчого збору та постанови від 06.12.2017 про стягнення витрат виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження №54928347.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що законодавством визначено, що застосуванню примусових дій з виконання рішення передує забезпечення боржнику можливості самостійно та добровільно виконати таке рішення на етапі до відкриття виконавчого провадження. І лише, якщо боржник не скористався своїм правом на самостійне та добровільне виконання рішення до нього застосовуються заходи примусового виконання та стягується виконавчий збір і витрати виконавчого провадження. Однак, позивач, маючи намір самостійно та добровільно виконати свій обов'язок зі сплати єдиного внеску та добровільно виконати вимогу №Ю-201-11У, з незалежних від нього обставин, був позбавлений такої можливості внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Оскільки самостійне невиконання ТОВ «Яндекс. Україна» рішення мало місце через обставини, що від нього не залежать, а причини такого невиконання є поважними, вина позивача у несплаті єдиного внеску та невиконанні вимоги №Ю-201-11У відсутня, що, в свою чергу свідчить, про відсутність правових підстав для стягнення із ТОВ «Яндекс. Україна» виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за примусове виконання вимоги №Ю-201-11У з огляду на порушення права позивача на самостійне та добровільне виконання обов'язку по сплаті єдиного внеску і, як наслідок, по виконанню вимоги №Ю-201-11У. Отже, постанови відповідача від 06.12.2017 про стягнення із ТОВ «Яндекс. Україна» виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 09.01.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і заперечив проти його задоволення, наголошуючи при цьому на правомірності оскаржуваних позивачем рішень, що прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень відповідача.

Так, у відзиві на адміністративний позов, відповідач наголошує на тому, що про відкриття виконавчого провадження №54928347 боржникові було достеменно відомо 13.11.2017, 02.12.2017 та 22.12.2017, оскільки представники боржника знайомились з матеріалами виконавчого провадження, та жодного разу за цей період від боржника не надійшло жодного клопотання, заяви або пояснення щодо неможливості виконання рішення або оскарження його в судовому порядку (ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»). Також, в ході перевірки майнового стану боржника було встановлено що на рахунках боржника, відкритих в банківських установах, достатньо грошових коштів для виконання рішення боржником самостійно до відкриття виконавчого провадження. При цьому, виконавчі дії по примусовому виконанню вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2017 №Ю-201-11 Офісу великих платників податків ДФС України, вчиненні відповідно до Закону, державним виконавцем проведені виконавчі дії у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України. Боржником не надано жодних підтверджень виконання рішення до відкриття виконавчого провадження, що відповідно до норм чинного законодавства, є підставою для не стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Заслухавши наведені в обґрунтування позову доводи представника позивача, а також заперечення представника відповідача по суті позовних вимог, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

17.10.2017 до Подільського РВ ДВС м. Києва надійшла заява Офісу великих платників податків ДФС №8667/9/28-10-17-01-23 від 02.10.2017 щодо виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2017 за №Ю-211-11У про стягнення заборгованості з TOB «Яндекс. Україна» на користь держави в сумі 342 924,85 грн.

На підставі ст.ст.3, 4, 24, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 03.11.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54928347, яка надіслана сторонам 09.11.2017 для відома та виконання рекомендованими листами. Згідно даних з Укрпошти «Відстеження посилок укрпошти», боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54928347 рекомендованим листом 13.11.2017 (вручене за довіреністю).

08.11.2017 в межах даного виконавчого провадження державним виконавцем направлений електронний запит до ДФС України щодо номерів рахунків, відкритих юридичною особою (боржником).

Після отримання електронної відповіді, з ДФС України № з повідомленням переліку банківських рахунків боржника, 08.11.2017 виконавцем на підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника, яку надіслано сторонам для відома та до банківських установ для виконання.

В цей же день виконавцем сформовано витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №53942002, відповідно до якого відсутня інформація про наявне рухоме майно, зареєстрованого за боржником, а також інформаційну довідку з Реєстру права власності на нерухоме майно №102984531, відповідно до якої за боржником на праві приватної власності виявлене нерухоме майно, а саме: 76/1000 частин нежитлового 10-ти поверхового будинку бізнес-центру з підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Польський узвіз, 11.

08.11.2017 з метою забезпечення реального виконання рішення винесено постанову про арешт майна боржника, яку надіслано сторонам для відома, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження.

09.11.2017 з метою примусового списання грошових коштів з рахунків боржника виставлено платіжні вимоги.

В період 13.11.2017-14.11.2017 від банківських установ отримані листи з повідомленням:

- від ПАТ «ВТБ БАНК» - постанова про арешт коштів боржника від 08.11.2017 прийнята до виконання, також зазначено залишок коштів на рахунках;

- від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - постанова про арешт коштів боржника від 08.11.2017 прийнята до виконання, коштів на рахунку достатньо для виконання постанови;

- ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛБ БАНК» - постанова про арешт коштів прийнята до виконання, кошти на рахунках відсутні для виконання постанови;

- ПАТ «ІНГ Банк Україна» - постанова про арешт коштів прийнята до виконання, кошти на рахунках відсутні для виконання постанови.

14.11.2017 з метою примусового списання грошових коштів з рахунків боржника виставлено платіжні вимоги.

17.11.2017 на рахунок відділу з обліку депозитних сум надійшли грошові кошти в сумі 377 403,62 грн, які було списано з рахунків боржника.

02.12.2017 представник боржника за довіреністю ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №54928347, про що зроблено відповідну відмітку на обкладинці виконавчого провадження.

На підставі ст.ст.3, 27, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» 06.12.2017 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №54928347 та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №54928347. Вказані постанови надіслані боржникові для відома та виконання.

06.12.2017 сформовано розпорядження №54928347 щодо перерахування грошових коштів стягнутих з боржника.

Заборгованість в сумі 342 924,85 грн перерахована на користь ДФС України в повному обсязі (платіжне доручення №7051 від 07.12.2017).

Згідно з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору, з боржника стягнуто виконавчий збір в сумі - 34 292,49 грн на депозитний рахунок відділу та перерахований на спец. рахунок виконавчого збору (платіжне доручення №7052 від 07.12.2017).

Постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, з боржника стягнуто в повному обсязі витрати на проведення виконавчих дій в сумі - 186,28 грн. За розпорядженням державного виконавця, кошти витрати на проведення виконавчих дій в сумі 186,28 грн - перераховані на «Спеціальний реєстраційний рахунок для обліку інших надходжень спеціального фонду» (платіжне доручення №7053 від 07.12.2017).

07.12.2017 державним виконавцем винесені постанови про зняття арешту з коштів та про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з повним, фактичним виконанням виконавчого документа.

15.12.2017 представник боржника за довіреністю Гаврилюк Т.В. отримала наручно постанову про стягнення виконавчого збору від 06.12.2017 ВП №54928347 та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06.12.2017 ВП №54928347.

З огляду на повідомлені учасниками процесу обставини та наведені на їх обґрунтування доводи, з врахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи і норми законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача виходить з наступного.

У відповідності до положень, закріплених в ст.ст.1, 3 Закону України «Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання рішень та рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби, завданням яких є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 5 статті 26 Закон України №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому, законодавцем не покладається обов'язок на органи державної виконавчої служби, при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження, з'ясовувати питання щодо можливості боржника самостійно у добровільному порядку виконати рішення, на підставі якого може бути відкрито виконавче провадження.

Частинами 1 і 2 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №54928347, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 34 292,49 грн, що отримана боржником - ТОВ «Яндекс. Україна» 13.11.2017, останнім не оскаржена і не скасована з підстав визнання її у встановлену законодавством порядку протиправною.

За приписами пунктів 1-6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також і згідно частини 9 статті 27 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, можна дійти висновку, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, виконавчий збір не стягується у разі, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, у даному випадку, за умови виконання позивачем рішення - вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2017 за №Ю-211-11У до 03.11.2017 (дата винесення постанови про відкриття виконавчого провадження).

Проаналізувавши вказані дії відповідача з примусового виконання рішення та стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 34 292,49 грн за оспорюваною постановою, що є предметом даного спору, вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про правомірність та законність дій Подільського РВ ДВС м. Києва по стягненню з позивача виконавчого збору за оспорюваною постановою в зазначеному розмірі у відповідності до вимог статей 27, 40 Закону №1404-VIII.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною і скасування постанови від 06.12.2017 про стягнення витрат виконавчого провадження в рамках ВП №54928347, суд надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суб'єкта владних повноважень, виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як передбачено частиною 1 статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За приписами частини другої статті 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 42 цього ж Закону визначено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432 (далі по тексту - Інструкція №512/5), витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону№1404-VIII.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновку про те, що витратами виконавчого провадження, що підлягають стягненню з боржника, є лише ті витрати, які органи державної виконавчої служби понесли у зв'язку з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення саме примусового виконання рішення після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується позивачем, заборгованість в сумі 342 924,85 грн перерахована на користь ДФС України в повному обсязі згідно платіжного доручення №7051 від 07.12.2017, тобто, при здійсненні примусового виконання рішення.

При цьому, державним виконавцем в рамках виконавчого провадження вчинено ряд дій, спрямованих на організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення після відкриття виконавчого провадження.

Отже, під час примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2017 за №Ю-211-11У про стягнення заборгованості з TOB «Яндекс. Україна» на користь держави в сумі 342 924,85 грн були понесені витрати виконавчого провадження, які повинні бути стягнуті у встановленому законом порядку.

Оскільки, рішення виконане у повному обсязі в ході примусового його виконання після відкриття виконавчого провадження, тому витрати виконавчого провадження підлягають стягненню ТОВ «Яндекс. Україна» на підставі статті 42 Закону №1404-VIII згідно з постановою відповідача про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06.12.2017.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06.12.2017 ВП №54928347 винесена у відповідності до вимог Закону №1404-VIII.

Одночасно суд наголошує на тому, що в обґрунтування заявлених до суду вимог про визнання протиправними та скасування: постанови від 06.12.2017 про стягнення виконавчого збору та постанови від 06.12.2017 про стягнення витрат виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження №54928347, позивач не вказує на норми законодавства, що були порушені (не дотримані) відповідачем - суб'єктом владних повноважень під час вчинення дій в даному виконавчому провадженні та/або при прийнятті оскаржуваних рішень. Так, позивач тільки наголошує на неможливості добровільного виконання рішення про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з об'єктивних, не залежних від волі боржника, обставин.

Зокрема, представник позивача вказував на те, що у зв'язку із застосуванням рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 28.04.2017 персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до юридичних осіб, в тому числі і до позивача, останній, як сумлінний платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 17.05.2017 був позбавлений можливості сплачувати зобов'язання по даному внеску. Так, у зв'язку з набранням чинності Указом Президента України №133/2017 від 15.05.2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)»», усі банківські рахунки позивача були заблоковані, що унеможливило виконання будь-яких грошових зобов'язань, в тому числі, по сплаті єдиного внеску. Наведене спричинило утворення заборгованості позивача по сплаті єдиного внеску з незалежних від нього причин. Такі обставини для позивача є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що підтверджується висновками сертифікату Торгово-промислової палати України №7890 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено неможливість виконання зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за травень 2017 року у зв'язку із настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме - застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів санкцій. Оскільки об'єктивні обставини перешкоджали позивачу виконати свої зобов'язання по сплаті єдиного внеску у добровільному порядку, постанови державного виконавця по стягненню виконавчого збору та виконавчих витрат у виконавчому провадженні №54928347 у зв'язку з невиконанням боржником вимоги №Ю-201-11У є, на переконання позивача, протиправними.

Проте, таке твердження позивача є помилковим, оскільки у даному випадку виконавчий збір, як і виконавчі витрати - не є санкцією за невиконання рішення у добровільному порядку.

Більше того, як було зазначено судом, чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (абзац 2 частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII).

Слід також зауважити, що Закон №1404-VIII, передбачає вичерпний перелік підстав, коли боржник звільняється від сплати виконавчого збору, проте, позивач в даному випадку не підпадає під перелік визначений статтею 27 вказаного Закону.

Обставини, за наявності яких боржник звільняється від сплати витрат виконавчого провадження в разі їх понесення виконавчим органом під час примусового виконання рішення - виконавчого документа, законодавцем не визначені. Відтак, і законні підстави для звільнення позивача, який є боржником у виконавчому провадженні №54928347, від сплати виконавчих витрат, відсутні.

При цьому суд наголошує, що доводи, наведені позивачем на підтвердження заявлених вимог про визнання протиправними і скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору і виконавчих витрат, могли б слугувати обґрунтуванням під час оскарження, зокрема, вимоги Офісу великих платників податків ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2017 за №Ю-211-11У щодо стягнення заборгованості з TOB «Яндекс. Україна» на користь держави в сумі 342 924,85 грн.

Однак, правомірність вказаної вимоги, на підставі якої за заявою Офісу великих платників податків ДФС було відкрито виконавче провадження №54928347, не є предметом дослідження у даній справі, а тому суд не дає оцінку правомірності її винесення і наявності/відсутності підстав для її скасування.

До того ж, як зазначено представником позивача, ні рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28.04.2017, ні Указ Президента України №133/2017 від 15.05.2017, ні вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2017 за №Ю-211-11У, ні навіть постанова державного виконавця від 03.11.2017 у ВП №54928347, ТОВ «Яндекс. Україна» у визначеному законодавством порядку не оскаржувалась.

Суд звертає увагу на ту обставину, що предметом розгляду даної адміністративної справи є постанови державного виконавця, яким судом надано правову оцінку.

Інших доводів, окрім наведених, в обґрунтування наявності підстав для визнання протиправними постанов про стягнення виконавчого збору і виконавчих витрат позивачем не наведено.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх рішень, що не спростовано позивачем з посиланням на належні і допустимі докази, які б засвідчували протилежне.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про доведеність відповідачем - суб'єктом владних повноважень правомірності своїх рішень, відповідність яких вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями ст.ст.2, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Яндекс. Україна» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.287, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська