Справа № 263/13229/17
Суддя: Киян Д. В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/57/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, при секретарі Коростовцевій Я.В., за відсутністю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, третя особа Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2017 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, третя особа Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 27 жовтня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя, яке в подальшому реорганізовано в Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області (далі ЦО УПФУ міста Маріуполя Донецької області) та отримує пенсію за віком. У квітні 2017 року відповідач припинив виплату позивачу пенсії, без повідомлення позивача. Вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії протиправними, та просила зобовязати відповідача поновити виплату пенсії починаючи з 01 квітня 2017 року, зобовязати відповідача відповідно до вимог ст. 267 КАС України подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду та піддати рішення суду негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Позивач в судове засідання не зявилась, просила розглянути справу у її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області надала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за віком з 27 жовтня 2014 року. З 01 квітня 2017 року виплата пенсії позивачці була зупинена до зясування фактичного місця проживання Управлінням соціального захисту населення Центрального району ММР. Станом на 01 листопада 2017 року позивач до ЦО УПФУ міста Маріуполя Донецької області особисто не зверталась, та для поновлення виплати пенсії їй необхідно особисто звернутись до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради. Додаткового в судовому засіданні зазначила, що пенсія відповідачу не виплачується з 01 квітня 2017 року, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи Департамент соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника та заперечувала проти позову. Додатково у судовому засіданні пояснила, що здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до вимог постанови КМУ від 05 листопада 2014 року № 637, постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 про затвердження порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, Законом України від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам». Керуючись зазначеними вимогами законодавства, 30 березня 2017 року був винесений протокол комісії № 12 про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати ОСОБА_2 у звязку із відсутністю останньої за фактичним місцем проживання, перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 січня 2018 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, третя особа Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії замінено третю особу з Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської на її правонаступника - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з пенсійним посвідченням серії АГ № 436779 від 08 грудня 2004 року ОСОБА_2 здобула право на пенсію за віком. З 27 жовтня 2014 року пенсійна справа ОСОБА_2 була взята на облік у ОСОБА_3 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області на підставі особистої заяви.

Відповідно до листа ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду м. Маріуполя від 30 серпня 2017 року № 17228/02 виплата пенсії позивачу була зупинена з квітня 2017 року.

Згідно з повідомленням Управління соціального захисту населення Центрального району ММР № 01-07 від 13 липня 2017 року ОСОБА_2 була знята з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб у звязку із постійною реєстрацією за адресою: пр-т Нахімова б. 188 кв. 35, м. Маріуполь, Донецька область. Вищенаведені обставини були визнані сторонами, у зв'язку з чим суд на підставі ч.1 ст.78 КАС України вважає ці обставини доведеними.

Відповідно до статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції країни і повинні відповідати їй.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

У письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що припинення виплати пенсії було здійснено Департаментом соціального захисту Маріупольської міської ради, що свідчить про те, що рішення відповідача у формі процесуального документу не приймалося.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Воєнний та надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено місто Макіївка.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України від 02 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», чи будь-якими іншими Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача та третьої особи посилаються на положення Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі ОСОБА_4 № 1706-VII від 20 жовтня 2014 року).

Однак, за положеннями Преамбули вказаного Закону, цей ОСОБА_4 відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статті 1 та 2 Закону передбачають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону № 1706-VII від 20 жовтня 2014 року для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Отже, зазначений закон у відповідності з Конституцією України розділяє різні види державного забезпечення, а саме, пенсійне забезпечення від соціального страхування та соціальних послуг.

Натомість, Кабінет Міністрів України своєю постановою № 365 від 08 червня 2016 року затвердив Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, в яких обєднав у категорію соціальних виплат пенсії (щомісячне довічне грошове утримання), довічні державні стипендії, усі види соціальної допомоги та компенсацій, матеріальне забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг.

ОСОБА_4 України не містить визначення такої групи виплат як «соціальні виплати».

Закон України «Про соціальні послуги» встановлює, що соціальні послуги це комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем.

Згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачені два види державних пенсій: а) трудові пенсії; б) соціальні пенсії.

Судом установлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 є отримувачем пенсії за віком, в ЦО УПФУ міста Маріуполя Донецької області, та соціальні послуги/виплати не отримує.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509.

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого Постановою КМУ від 07 листопада 2014 року № 595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року N 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу зазначених постанов КМУ № 531 від 01 жовтня 2014 року, № 637 від 05 листопада 2014 року, № 595 від 07 листопада 2014 року походить, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції.

Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік обмеження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Зупинення виплати пенсії позивачу відбулося без прийняття будь-якого рішення відповідачем на підставі повідомлення третьої особи про відмову у призначенні (відновленні) позивачу соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі через не проживання такої особи за адресою фактичного проживання на території міста Маріуполя тобто, право на отримання пенсії, а не соціальної послуги (виплати, допомоги) стало залежним від місця проживання позивачки, яка є громадянкою України.

Таким чином, судом було достовірно встановлено, що відповідач, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 квітня 2017 року зупинив виплату пенсії позивачці, доказів наявності рішення про зупинення виплати пенсії позивачці сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ЦО УПФУ міста Маріуполя Донецької області про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язання поновити виплату їй пенсії підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки рішення суду ухвалене не на користь субєкту владних повноважень відповідача по справі, суд дійшов до висновку щодо встановлення відповідного строку для подання звіту про виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 371 КАС України присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 22, 46, 64, 92 Конституції України ст.ст. 6, 139 205, 241, 246 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Законом України «Про боротьбу з тероризмом», суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, третя особа Департамент соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області поновити виплату призначеної пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Рішення в частині стягнення пенсії підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 гривень.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення шляхом зобовязання ОСОБА_3 Обєднаного Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області подати до суду у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду відповідно до ст. 382 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, паспорт серія ЕМ 566426, перемістилась з тимчасово окупованої території та зареєстрована за адресою: пр-т Нахімова б. 188, кв. 35, м. Маріуполь, 87500.

Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Маріуполя, , юридична адреса: вул. Зелінського, б. 27- а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548.

Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, юридична адреса: пр-т Миру б. 70, м. Маріуполь, 87500, фактична адреса розташування: вул. ОСОБА_6 б. 26, м. Маріуполь, 87515

Суддя Д.В.Киян