Справа № 808/3631/17
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Справа № 808/3631/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Садового І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сірик К.Л.,

представника позивача: не з'явився,

представника відповідача: Дяченко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТТЕК» (69067, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.78, )

до: Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, )

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.09.2017 №, №,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТТЕК» (далі - позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 27.09.2017, № від 27.09.2017.

Ухвалою суду від 30.11.2017 відкрито провадження у справі №808/3631/17 та призначено судовий розгляд справи на 26.12.2017.

Ухвалою суду від 26.12.2017 в процесі підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання по справі на 18.01.2018.

Ухвалою суду від 18.01.2018 підготовче судове засідання по справі відкладено до 19.02.2018.

Ухвалою суду від 19.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 15.03.2018.

15.03.2018 у розгляді справи оголошувалась перерва до 22.03.2018.

У судовому засіданні 22.03.2018, на підставі ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Відповідно до ст. 229 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: звукозаписуючого пристрою "Камертон".

Представник позивача в судове засідання 22.03.2018 не з'явився. Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Позовні вимоги викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Зокрема зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, винесені з підстав визнання господарських операцій з ТОВ «Грант Капітал» недійсними, є протиправними та підлягають скасуванню. На думку представника, відповідачем не взято до уваги, що господарські операції були фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність господарських операцій, та як наслідок спричинили зміни майнового стану платника податків - позивача. Не зважаючи на правильно оформлені первинні бухгалтерські документи та зміни в структурі активів позивача, відповідач необґрунтовано зазначив в акті перевірки від 14.07.2017 про нереальність здійснення господарських операцій ТОВ «СМАРТТЕК» та ТОВ «Грант Капітал» у листопаді 2016 року. Також вказав, що відповідачем при проведенні перевірки однобічно та неповно досліджені фактичні обставини поставки товару (металоконструкцій) та його подальшого використання, а також здійснено перекручування фактів під час викладення їх в акті перевірки від 14.07.2017. З наведених підстав просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за 2016 рік при здійснені господарських операцій з ТОВ «Грант Капітал», контролюючим органом встановлено, що задекларовані господарські операції із придбання у ТОВ «Грант Капітал» товарів не відбулися у дійсності. Такого висновку контролюючий орган дійшов на підставі аналізу наданих до перевірки первинних документів та фінансово-господарської діяльності ТОВ «Грант Капітал», а саме наявної податкової інформації, комп'ютерних автоматизованих інформаційних систем та АРМів: ІС «Податковий блок», ЄРПН, веб-сайт ГУ ДІС України та інших баз. Виходячи з викладеного, контролюючим органом не встановлено реальне здійснення платником податків ТОВ «Грант Капітал» зазначених операцій в адресу ТОВ «СМАРТТЕК». Відтак вказує, що контролюючий орган, прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДФС прав. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

З 29.06.2017 по 07.07.2017 службовими особами Головного управління ДФС у Запорізькій області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «СМАРТТЕК» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за 2016 рік при здійснені фінансово-господарських операцій з ТОВ «Грант Капітал» за період з 01.11.2016 по 30.11.2016.

За результатами вказаної перевірки було складено акт перевірки №392/08-01-14-06/35580534 від 14.07.2017 (а.с.19-44).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 44.1 cт. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 cт. 134, п. 135.1 cт. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на суму 331200 грн., в т.ч. за 2016 рік на суму 331200 грн.

- п.п. 141.181 п.14.1 ст.14, п.п. «а» п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за листопад 2016 року на суму 368000 грн.

За результатами перевірки та на підставі відомостей вищезазначеного акту перевірки контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 27.09.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 460000 грн. 00 коп., у тому числі за податковим зобов'язаннями на суму 368000 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 92000 грн. 00 коп. (а.с.14).

- № від 27.09.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 496800 грн. 00 коп., у тому числі за податковим зобов'язаннями на суму 331200 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 165600 грн. 00 коп. (а.с.16).

ТОВ «СМАРТТЕК» оскаржило прийняті податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку (скарга від 24.11.2017), проте рішенням Державної фіскальної служби України про розгляд скарги №1031/6/99-99-11-01-02-25 від 12.01.2018 скарга залишена без розгляду та повернута скаржнику (а.с.45-51, 189-190).

Не погодившись із висновками контролюючого органу, ТОВ «СМАРТТЕК» звернулось з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

ТОВ «СМАРТТЕК» () є юридичною особою приватного права, зареєстроване 20.11.2007 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради за №0028288. Діє на підставі модельного статуту (а.с.115-118).

В якості платника податку на додану вартість ТОВ «СМАРТТЕК» зареєстровано з 13.12.2007 та на теперішній час діє на підставі Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 09.11.2016 №200294600, виданого Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя, індивідуальний податковий номер 28. (а.с.119).

Профільними видами діяльності підприємства є: будівництво житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20), будівництво інших споруд (код КВЕД 42.99), монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування (код КВЕД 43.22).

Здійснення вказаних видів діяльності провадиться ТОВ «СМАРТТЕК» на підставі наступних дозвільних документів: ліцензії на виконання будівельних та монтажних робіт, видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 30.04.2013 р. №261093 серія АЕ, яку переоформлено у зв'язку зі зміною місцезнаходження підприємства на бланк ліцензії АЕ №525900 від 16.02.2015 (а.с.120); дозволів №0531.14.14 від 28.02.2014 та № 1859.13.14 від 03.07.2013 на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, виданими Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області; дозволу №1858.13.14 від 03.07.2013 на виконання робіт підвищеної небезпеки, виданим Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області (а.с.121-122).

Як свідчать матеріали акту перевірки, порушення виявлені при перевірці відображення в податковому обліку господарських відносин ТОВ "СМАРТТЕК" з ТОВ «Грант Капітал» ().

Висновки акту перевірки побудовані на твердженнях контролюючого органу про:

- недоліки в оформленні документів, які підтверджують транспортування товару;

- суперечливість наданої інформації про подальше використання придбаного товару в господарській діяльності позивача;

- відсутність сертифікатів відповідності товару, технічних паспортів, інших документів, що підтверджують відповідність (походження) придбаного товару;

- відсутність у контрагента позивача достатньої наявності трудових ресурсів (кількості працівників) необхідних для виконання таких постачань.

У зв'язку з наведеним, контролюючий орган розцінив наданні позивачем до перевірки первинні документи складеними всупереч вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 30.11.2016 між ТОВ «Грант Капітал» (постачальник) та ТОВ «СМАРТТЕК» (покупець) укладено договір поставки металоконструкцій (а.с.52-56).

На умовах даного договору постачальник зобов'язується поставити покупцю визначені договором та специфікацією металоконструкції, а покупець зобов'язується прийняти вказані металоконструкції та оплатити їх на підставі виставлених постачальником рахунків та умовах договору (п.1.1).

Загальна вартість матеріалів за договором склала 22080000 грн. з ПДВ.

Оплата здійснювалась в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 60 (шестидесяти) робочих днів з дня отримання товару.

В ході судового розгляду справи відповідачем зазначалось, що вищевказаний договір при перевірці не надавався.

З пояснень позивача, в період перевірки на підприємстві була вакантна посада бухгалтера, що не заперечується відповідачем. Для ведення бухгалтерського обліку позивачем 01.07.2015 укладено договір №53 про надання бухгалтерських послуг з ТОВ «ПАРАДИГМА-ТМ» (а.с.184-188).

Згідно до п.1.4 цього договору первинні документи, в тому числі і договір з ТОВ «Грант-Капітал» зберігався у виконавця на період обробки їх у регістрах бухгалтерського обліку до вимоги замовника про повернення.

Пізніше договір поставки був наданий ДФС під час адміністративного оскарження.

Відповідно до зазначеного договору на адресу ТОВ «СМАРТТЕК» було доставлено металоконструкції відповідно до наступних документів: видаткова накладна № 124 від 30.11.2016 на загальну суму 500000 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 123 від 30.11.2016 на загальну суму 310000 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 127 від 30.11.2016 на загальну суму 418000 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 126 від 30.11.2016 на загальну суму 510000 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 125 від 30.11.2016 на загальну суму 470000 грн. з ПДВ; рахунок на оплату №434 від 30.11.2016 на загальну суму 500000 грн.; рахунок на оплату №433 від 30.11.2016 на загальну суму 310000 грн.; рахунок на оплату №435 від 30.11.2016 на загальну суму 418000 грн.; рахунок на оплату №436 від 30.11.2016 на загальну суму 510000 грн.; рахунок на оплату №437 від 30.11.2016 на загальну суму 470000 грн. (а.с.57-67).

Оплата поставленого товару підтверджується платіжними дорученнями: №5052 від 09.03.2017 на загальну суму 49949,24 грн.; №5186 від 12.04.2017 на загальну суму 51506,60 грн.; №5146 від 06.04.2017 на загальну суму 25482,24 грн.; №5187 від 12.04.2017 на загальну суму 15837,57 грн.; №5138 від 05.04.2017 на загальну суму 20405,73 грн.; №5117 від 31.03.2017 на загальну суму 76142,13 грн.; №5034 від 03.03.2017 на загальну суму 101522,85 грн.; №4981 від 16.02.2017 на загальну суму 152284,26 грн.; №4929 від 02.02.2017 на загальну суму 253807,10 грн.; №4793 від 21.12.2016 на загальну суму 253807,10 грн.; №4777 від 16.12.2016 на загальну суму 264960 грн. (а.с.68-79, 192-203).

На вартість поставленого товару ТОВ «Грант Капітал» виписано податкові накладні: №126 від 30.11.2016 на загальну суму 425000 грн., №127 від 30.11.2016 на загальну суму 348333,33 грн., №123 від 30.11.2016 на загальну суму 258333,33 грн., №124 від 30.11.2016 на загальну суму 416666,67 грн., №125 від 30.11.2016 на загальну суму 391666,67 грн. (а.с.213-217).

Перевезення товару підтверджується товарно-транспортними накладними №58 від 30.11.2016, №59 від 30.11.2016 (а.с.81-82).

Відповідачем не взято до уваги той факт, що наявність незначної описки в реквізитах товарно-транспортних накладних не може свідчити про їх недійсність.

Перевезення товару було здійснено транспортними засобами, що належать ПП «Сокіл», з державним номером АН8644ЕК марки КАМАЗ (вантажопідйомністю понад 2 т.) та транспортним засобом з державним номером АН6099ІВ (помилково вказаний в товарно-транспортній накладній як АН86099ІВ) марки DAF вантажний сідловин тягач (а.с.83-84).

Щодо посилань відповідача на існуючу кредиторську заборгованість позивача перед ТОВ «ГРАНТ КАПІТАЛ» в розмірі 910823,10 грн., слід зазначити, що факт заборгованості ще раз підтверджує реальність укладеного договору, а існуюча заборгованість та претензійна робота свідчить про те, що контрагент позивача використовує усі можливості стягування цієї заборгованості у встановленому законом порядку. Оскільки в умовах економічного спаду, заборгованість між підприємствами досить розповсюджене явище і свідчить лише про невиконання свого обов'язку стороною договору, і ніяким чином не може свідчити про недійсність договору або про факт відсутності фактичної поставки товару.

Матеріалами справи встановлено, що у 2016 році ТОВ «СМАРТТЕК» здійснювало будівничо-монтажні та пусконалагоджувальні роботи на території ПАТ «Запоріжсталь» з використанням придбаних у ТОВ «Грант Капітал» матеріалів (металоконструкції, визначені за специфікацією як каркаси з гарячекатанної арматурної сталі діаметром від 8 до 28 міліметрів) на підставі договору підряду від 19.08.2016 №20/2016/2541 (а.с.85-112).

Відповідно до акту прийняття виконаних будівельних робіт №80-11-16 (форма КБ-2в) за листопад 2016 від 30.11.2016, складеного між ТОВ «СМАРТТЕК» та ПАТ «Запоріжсталь» та довідки про вартість будівельних робіт та витрат за листопад 2016 (форма КБ-3) від 30.11.2016, ТОВ «СМАРТТЕК» як генпідрядником виконано роботи замовнику - ПАТ «Запоріжсталь» по реконструкції ДП-3, тимчасової дороги та площі, фундамент під кран МАММОЕТ на загальну суму 5865994,73грн., в т.ч. ПДВ 977655,79грн.. В ході проведення робіт у відомості ресурсів до акту прийомки №80-11-16 за листопад 2016 (форма 5а) в розділі IV «Будівельні матеріали, вироби та конструкції» зазначено перелік використаних матеріалів, зокрема: гарячекатана арматурна сталь.

Вказані металоконструкції були використані позивачем під час здійснення свого основного виду діяльності - при проведенні будівельних та монтажних робіт.

За поясненнями представника позивача, розвантаження товару було здійснено безпосередньо на будівельний майданчик ПАТ «Запоріжсталь». У зв'язку з тим, що до введення в експлуатацію будівельного майданчику він не має самостійної адреси, в товарно-транспортній накладній була вказана юридична адреса позивача як пункт розвантаження. В свою чергу, вказаний будівельний майданчик, розташований через дорогу від ТОВ «СМАРТТЕК».

Відтак матеріалами справи підтверджено використання ТОВ «СМАРТТЕК» придбаних у ТОВ «Грант Капітал» товарів за договором поставки від 30.11.2016 у господарській діяльності.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Щодо викладеного в акті перевірки висновку про заниження позивачем податку на прибуток до сплати в бюджет за 2016 рік на суму 331200 грн.

Таких висновків податковий орган приходить через невідповідність первинних документів, що підтверджують господарські операції з контрагентом, вимогам діючого законодавства України, а саме внаслідок не підтвердження факту придбання товарів, що на думку суб'єкта владних повноважень свідчить про те, що ТОВ «Грант Капітал» виписувало первинні документи щодо реалізації товару на адресу ТОВ «СМАРТТЕК» без їх реального здійснення.

Разом із тим, відповідачем не заперечується факт наявності у позивача договору поставки від 30.11.2016 та відповідних податкових, видаткових накладних, не йдеться про те, що контрагенту позивача у перевіряємий період відмінено державну реєстрацію або це підприємство виключено із обліку у органах ДФС як платника податку на додану вартість.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 137.1 ст.137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Таким чином, визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток відбувається з урахуванням отриманого платником доходу від будь-якої діяльності та витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку. При цьому, витрати певного періоду визначаються одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, тобто повинен бути наявний зв'язок здійснених витрат з господарською діяльністю платника.

Під час перевірки ревізорам були надано пакет первинної документації на підтвердження господарських взаємовідносин з контрагентом та надано пояснення з приводу відсутності договору поставки від 30.11.2016, а тому висновки контролюючого органу про "нереальність" вказаних господарських операцій, відсутність юридичної сили та доказовості первинних документів є упередженими та хибними.

Тому, при дотриманні позивачем законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів за результатами фактично здійснених господарських операцій, відсутні підстави для висновку податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток до сплати в бюджет за 2016 рік на суму 331200 грн.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті); придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 3 Закону України №996-ІV від 16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону № 996-ХІV, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В акті перевірки не наведено, у чому саме надані позивачем первинні документи не відповідають наведеним вимогам Закону. Контрагент позивача на момент здійснення господарських операцій з ним був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість. Крім того, у акті перевірки не спростовано факту наявності контрагенту позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентом за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентом зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.

В акті перевірки суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеним договором, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих послуг, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків суб'єкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно з ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладені позивачем правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що відповідачем ні в акті перевірки, ні в судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочину позивача нормам цивільного законодавства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладений між позивачем та його контрагентом договір не віднесено законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання його недійсним.

Як зазначалося вище, первинні бухгалтерські документи в повному обсязі були надані позивачем та долучені судом до матеріалів справи, а тому правомірність формування витрат та податкового кредиту позивача підтверджена належними та допустимими доказами.

Щодо посилань відповідача на недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних слід зазначити наступне.

Відповідно до первинних документів, складених між позивачем та його контрагентом, доставка товару входить до вартості товару та здійснюється постачальником, що в повній мірі відповідає приписам ст.664, 704 Цивільного кодексу України, які регулює відносини купівлі-продажу (поставки) щодо обов'язку продавця здійснити доставку товару.

При цьому, в акті перевірки відповідач посилається на недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних.

Слід зазначити, що вимогами податкового обліку взагалі не передбачено обов'язковості складання товарно-транспортних накладних у підтвердження витрат.

Наведене має місце і в практиці Вищого адміністративного суду (ухвала від 21.06.2017 у справі №К/800/31835/16): «Судами обґрунтовано не взято до уваги доводи податкового органу щодо відсутності у позивача товарно-транспортних накладних, подорожніх листів чи транспортних накладних, оскільки наявність чи відсутність останніх у товариства є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язано з дотриманням вимог податкового законодавства».

При цьому, 12.07.2017 позивач звернувся з листом до ПП «Сокіл» з проханням виправити помилки в товарно-транспортних накладних та надати копії технічних паспортів на транспортні засоби, якими здійснювалось перевезення (а.с.80). Прохання позивача було задоволено, а товарно-транспортні накладні з виправленими помилками були надані до ГУ ДФС у Запорізькій області.

З огляду на наведене, при відсутності обов'язку складання товарно-транспортних накладних у підтвердження витрат, наявність товарно-транспортних накладних з помилками допущеними при їх заповненні, які вже виправлені перевізником, тим паче не можуть свідчити про відсутність самої господарської операції з постачання товару.

Такої думки дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2018 по справі №821/589/17.

Стосовно відсутності сертифікатів якості та походження на товар, що був отриманий позивачем від контрагента необхідно зауважити, що сертифікати не є обов'язковими первинним документами бухгалтерського обліку, що повинні складатись під час проведення господарських операції.

Сертифікати походження складаються для потреб митних процедур і як правило не застосовуються при постачанні товарів між резидентами країни на її внутрішній території.

Відповідно до п.п.75.1.2, п.75.1, ст.75 Податкового кодексу України документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів.

Сертифікати якості та відповідності на товари не є первинним документами бухгалтерського обліку у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», не містять в собі відомості про господарську операцію, не пов'язані з нарахуванням та сплатою податків та не можуть підтверджувати чи навпаки, в разі їх відсутності, спростовувати факт проведення господарських операцій. Зазначені документи, у відповідності до ст.83 Податкового кодексу України не входять до кола матеріалів які є підставим для висновків під час перевірки та у відповідності до ст.85 Податкового кодексу України не обов'язкові для надання платником податків під час перевірки.

Аналогічний висновок викладений в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.05.2017 року по справі № К/800/36463/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

В акті перевірки зазначається про те, що операції позивача із його контрагентом не підтверджуються стосовно наявності трудових ресурсів, які необхідні для виконання умов за договорами постачання.

Слід зазначити, що в акті перевірки не наводиться жодних доказів щодо відсутності трудових ресурсів у контрагента, лише посилання на надану податкову звітність. Такий підхід податкового органу є формальним та упередженим. Оскільки, діюче законодавство України, не позбавляє та не виключає можливість залучення робочої сили (трудових ресурсів) за трудовими договорами або за цивільно-правовими договорами без приймання їх в штат підприємства.

Так, відповідно до п. 2.6. Наказу державного комітету статистики № 286 від 28.09.2005 «Про затвердження Інструкції із статистики кількості працівників», не включаються до облікового складу працівники, які не перебувають у штаті даного підприємства. До них належать такі працівники: залучені до виконання робіт за договорами цивільно-правового характеру, включаючи договір підряду; прийняті для виконання разових спеціальних робіт: наприклад, консультації лікарів у медичних закладах, ремонтні роботи тощо; прийняті на роботу за сумісництвом з інших підприємств; та ін.

Податковим органом не доведено відсутність укладення контрагентом позивача трудових або цивільно-правових угод.

Крім того, з позиції Вищого адміністративного суду України по справі №2а-16514/10/2070, викладеної у постанові від 13.07.2015, не можуть бути підставою для висновків податкової інспекції щодо нереальності господарських операцій з огляду на відсутність у них достатніх трудових ресурсів, адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій у процесі виконання зобов'язань за договором.

Обставини на які посилається податковий орган не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Зазначене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/41046/15, по справі № К/800/47664/13.

Проте, слід зазначити, що чинним законодавством не пред'являються вимоги до суб'єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб'єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину.

Посилання відповідача, на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ «Грант Капітал» суд розцінює безпідставними, а результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагента позивача не можуть бути допустимими доказами по справі, оскільки чинним законодавством України не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками по ланцюгу вимог законодавства з оподаткування в їх господарській діяльності і можливі неправомірні дії і у разі припущення ними будь-яких порушень нести за них негативні наслідки у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникає в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг), так як згідно Конституції і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Обґрунтування податковим органом своїх висновків про нереальність господарської операції на підставі інформаційних баз даних є невмотивованими, оскільки у своїй діяльності відповідач повинен керуватися Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України, іншими нормативними актами, відповідно до яких об'єктом документальної перевірки є первинні документи, які використовуються в бухгалтерському і податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, тоді коли інформаційні бази даних податкового органу не є об'єктом документальної перевірки.

Крім того, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов'язань, адже платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням відповідача, суд виходить з приписів ч. 2 ст.2 КАС України, відповідно до яких встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновки, зроблені відповідачем в акті перевірки від 14.07.2017, спростовані доказами, отриманими в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем не на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необгрунтовано, тобто не з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 14352 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6880 від 27.11.2017 (а.с.13).

Таким чином, судовий збір у розмірі 14352грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТТЕК» (69067, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.78, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.09.2017 №, №, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № від 27.09.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 460000 (чотириста шістдесят тисяч) грн. 00 коп., у тому числі за податковим зобов'язаннями на суму 368000 (триста шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 92000 (дев'яносто дві тисячі) грн. 00 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № від 27.09.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 496800 (чотириста дев'яносто шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп., у тому числі за податковим зобов'язаннями на суму 331200 (триста тридцять одна тисяча двісті) грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 165600 (сто шістдесят п'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр-т. Соборний, буд.166, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТТЕК» (69067, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.78, ) судовий збір у розмірі 14352 (сто сорок три тисячі п'ятдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30.03.2018.

Суддя І.В. Садовий