Справа № 826/849/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року № 826/849/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

при секретарі судового засідання Хаюк К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії
за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Малогіна А.О.;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 17 листопада 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Головним управлінням Державної фіскальною служби у м. Києві неправильно застосовано норми чинного законодавства України, не наведено належних доказів отримання позивачем доходу у 2016 році, та неправомірно винесено податкове повідомлення-рішення № від 17 листопада 2017 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Перевіркою встановлено, що між громадянкою ОСОБА_4 («Дарувальник») та громадянкою ОСОБА_1 («Обдаровуваною») укладено Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, який зареєстрований в реєстрі за №480 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В.

Відповідно до пункту 1 Договору фізична особа ОСОБА_1 прийняла в дар гроші у розмірі 6820,83 доларів США, що по курсу Національного банку України на день посвідчення цього договору становило 177273,37 грн.

Вказані кошти, розміщені на депозитному рахунку Дарувальника, відкритому у ПАТ КБ «Хрещатик».

Дарувальник наділив Обдаровуваного всіма правами вкладника, відповідно до пункту 4 вказаного Договору.

Пунктом 2 Договору встановлено, що Дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання цього Договору зобов'язаний письмово повідомити банк про дарування коштів з зазначенням реквізитів Обдаровуваної, відомостей про суму подарованих коштів.

Крім того, в пункті 3 Договору дарування зазначено, що згідно з частиною 1 статті 722 Цивільного кодексу України право власності у «Обдаровуваної» на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Таким чином, фізична особа ОСОБА_1 отримала у звітному податковому періоді 2016 року дохід у вигляді дарування грошових коштів у сумі 177273,37 грн., який підлягає включенню до загального річного оподатковуваного доходу, з відображенням його у декларації про майновий стан і доходи за наслідками звітного податкового року.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, договір про розірвання договору дарування грошових коштів від 28 серпня 2017 року складений у іншому звітному податковому періоді (2017 рік), ніж договір дарування грошових коштів по депозитному рахунку (2016 рік). Крім того, згідно пункту 5 статті 727 Цивільного кодексу України визначені випадки розірвання договору дарування. При цьому, у разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Документів щодо повернення або відмови фізичної особи ОСОБА_1 від дарунка не додано. Доводи, наведені ОСОБА_1, на думку податкового органу, не спростовують викладені в акті перевірки порушення, а тому контролюючий орган вважав, що відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Між позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 05 квітня 2016 року укладено договір дарування коштів на депозитному рахунку, що зареєстрований в реєстрі за №480.

Кошти за даним депозитним договором розміщені ОСОБА_4 в ПАТ «КБ Хрещатик» згідно Договору №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05 січня 2016 року.

За умовами Договору дарування від 05 квітня 2016 року позивачка змінювала ОСОБА_4 у правовідносинах між нею та ПАТ «КБ Хрещатик», що визначені умовами Договору №225D-650854.

Замінити ОСОБА_4 у правовідносинах з ПАТ «КБ Хрещатик» позивачці не вдалося з причин, що не залежали ні від неї, ні від дарувальника.

Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних.

На підставі Постанови Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 квітня 2017 року №463 «Про затвердження тимчасового адміністратора банку», згідно частини 1 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ Хрещатик».

Згідно з рішенням Національного банку №46-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Виходячи з вищенаведеного, виконати умови Договору дарування від 05 квітня 2016 року та розмістити депозит на рахунок, що мав бути відкритий у ПАТ «КБ Хрещатик» на ім'я позивача було неможливо з причин призупинення повноважень органів управління банку.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві згідно наказу у період з 09 жовтня 2017 року по 20 жовтня 2017 року проведено позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт від 27 жовтня 2017 року №2126/26-15-42-02-12/НОМЕР_1.

На підставі акта перевірки від 27 жовтня 2017 року №2126/26-15-42-02-12/НОМЕР_1 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві 17 листопада 2017 року винесено податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: військовий збір - 3429,94 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 2659,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 664, 78 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивачкою 30 листопада 2017 року подано скаргу до Державної фіскальної служби України.

В обгрунтування скарги позивач вказала, що на запит відповідача від 24 травня 2017 року №4551/Ж/26-15-13-04-14 щодо декларування доходу, отриманого у 2016 році вона надала відповідь, у якій чітко зазначила, що будь-яких коштів за договорами дарування частки банківського вкладу (депозиту) №480 від 04 травня 2016 року не отримувала і тому в неї відсутній обов'язок сплачувати податок на доходи. Проте, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Маслаком Ігорем Івановичем в Акті перевірки від 27 жовтня 2017 року спотворено відповідь позивачки, а саме, що ОСОБА_7 листом повідомлено про отримання нею доходу у сумі 177273,37 грн. та надано копію Договору від 04 травня 2017 року №480 в підтвердження даного факту.

Згідно з рішенням про результати розгляду скарги від 14 грудня 2017 року №16777/Ж/99-99-11-02-01-14, Державна фіскальна служби України, залишила без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17 листопада 2017 року №, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 - без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача та вважаючи їх такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI, зокрема Кодекс визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно із приписами пункту 174.6 статті 174 Податкового кодексу України об'єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага.

Пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначаються в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини.

Ставки податку на доходи фізичних осіб, за якими оподатковуються об'єкти спадщини, передбачено пунктами 174.2 та 174.6 статі 174 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України об'єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою у разі, якщо успадковуються членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, якими, згідно Податкового кодексу України, вважаються батьки фізичної особи, чоловік та дружина, діти, у тому числі усиновлені згідно підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

Згідно частини першої статті 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV зі змінами та доповненнями за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з статтею 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 722 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV із змінами і доповненнями право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з пункту 2 Договору від 05 квітня 2016 року, Дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання цього Договору зобов'язаний письмово повідомити Банк про дарування коштів у розмірі, встановленому пунктом 1 даного Договору, з зазначенням в повідомленні реквізитів Обдаровуваного, відомостей про суму подарованих коштів.

В той же час, Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За таких обставин виконання умов Договору №480 від 05.04.2016 року та розміщення депозиту на рахунок, що мав бути відкритий у ПАТ «КБ «Хрещатик» на ім'я позивачки стало неможливим з причин повноважень органів управління банку.

Грошові кошти, що знаходились на депозитному рахунку ОСОБА_4, які вона мала намір подарувати позивачці, не були включені до реєстру кредиторів банку ПАТ «КБ «Хрещатик», що підтверджується листом ПАТ «КБ «Хрещатик» №2-2/4032 від 01.09.2017 року.

З наведеного вбачається, що позивачка після укладення договору дарування не відкрила на свої ім'я депозитний (вкладний) рахунок в ПАТ «КБ «Хрещатик».

На підтвердження викладеного свідчить лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.07.2016 року за №21-036-30398/16, в якому зазначено, що позивачка не обліковується як вкладник ПАТ «КБ «Хрещатик», що розмістив депозит на день введення тимчасової адміністрації (04.05.2016 р.) і тому їй не передбачено відшкодування коштів за депозитним вкладом.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами 1,2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивач не набула права власності за Договором дарування від 05 квітня 2016 року, у зв'язку з тим, що кошти з рахунку ОСОБА_4 на рахунок позивача не були переведені, тому позивач фактично не могла володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктом дарування в розумінні Цивільного кодексу України.

На підтвердження факту не виконання Договору дарування від 05 квітня 2016 року, відповідачем надана копія Договору від 29 серпня 2017 року про розірвання договору дарування від 05 квітня 2016 року.

Як вбачається зі змісту даного договору, підставою розірвання Договору дарування від 05 квітня 2017 року стала саме неможливість виконання умов договору Дарувальником і Обдаровуваним, у зв'язку з причинами, які не залежали від них, а саме знаходження ПАТ «КБ «Хрещатик» в процесі ліквідації.

Наведене спростовує доводи відповідача стосовно того, що позивач протягом 2016 року отримала доходів та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм чинного податкового законодавства України та підлягає скасуванню, оскільки нарахування податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій, у даному випадку, суперечить нормам чинного законодавства та спростовується встановленими у судовому засіданні обставинами справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати на професійну правничу допомогу мають бути підтверджені відповідними документами.

Згідно наявних у справі документів, витрати на професійну правничу допомогу складають 6400,00 грн.

З урахуванням сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн., підлягають відшкодуванню понесені позивачем витрати у загальному розмірі 7104,80 грн.

Щодо зазначених позивачем у позові як понесених витрат у розмірі 350,00 грн., пов'язаних з прибуттям представника позивача адвоката ОСОБА_2 до суду, суд відмовляє у відшкодуванні у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів на час прийняття судового рішення.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 17 листопада 2017 року.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) понесені судові витрати у сумі 7104,80 (сім тисяч сто чотири гривні 80 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко