Справа № 826/4/18
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 квітня 2018 року № 826/4/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О., розглянувши у письмовому засіданні адміністративну справу

за позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

(далі також - позивач)

до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої

служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві

(далі також - відповідач)

про скасування постанов державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив

- визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови від 20.12.2017 про накладення штрафу на Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві у виконавчому провадженні №55054582;

- скасувати постанову державного виконавця від 20.12.2017 №55054582 про накладення штрафу на Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо стягнення з позивача коштів на підставі виконавчого документа, який не набрав законної сили, оскільки цей виконавчий документ в установленому порядку оскаржено до суду. Відтак, постанова про відкриття цього виконавчого провадження та усі винесені в ній інші процесуальні документи підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач свого представника до суду не направив, у письмовому відзиві просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що виконавчий документ - постанова по справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено штраф, надійшла до відповідача в установленому законом порядку і підстав для її повернення стягувачу у державного виконавця не було. При цьому у державного виконавця відсутній законодавчо визначений обов'язок здійснювати перевірку набрання законної сили виконавчим документом, який подається на виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 03.11.2017 №55054582 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві виконавчого листа від 24.03.2017 №753/19124/16, виданого Дарницьким районним судом м.Києва про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2016 відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-УІІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» у розмірі 80% від заробітної плати, виходячи із складових заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади, рангу та стажу на державній службі.

Згідно з постановою боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, водночас зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 12 800,00 грн.

Листом від 03.11.2017 №55054582/1214.11.2017 відповідач надіслав на адресу позивача вищевказану постанову про відкриття виконавчого провадження, який надійшов до позивача 14.11.2017, що підтверджується відміткою про реєстрацію цього документа позивачем.

Листом від 20.11.2017 №17478/05 позивач повідомив державного виконавця про виконання рішення суду у зв'язку з проведенням перерахунку та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2016 відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-УІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292 «Деякі питання оплати паці державних службовців у 2016 році» у розмірі 80% від заробітної плати, виходячи із складових заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади, рангу та стажу на державній службі, та просив закрити виконавче провадження у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду. На підтвердження виконання рішення суду державному виконавцю надано документальне підтвердження перерахунку пенсії стягувача у виконавчому провадженні. Водночас зазначив про відсутність у державного виконавця повноважень щодо здійснення розрахунку пенсії стягувача, оскільки такі повноваження належать виключно органам Пенсійного фонду України.

Постановою державного виконавця від 24.11.2017 №55054582 за невиконання без поважних причин законних вимог державного виконавця та рішення суду на позивача накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.

12.12.2017 до позивача надійшла вимога державного виконавця про необхідність виконання у повному обсязі рішення суду, що перебуває на виконанні у виконавчому провадженні №55054582.

Листом від 15.12.2017 №19269/05 позивач знову повідомив державного виконавця про виконання у повному обсязі рішення суду на користь стягувача.

Листом від 20.12.2017 №5505482/12 відповідач направив на адресу позивача вимогу державного виконавця до відома та виконання

Постановою державного виконавця від 20.03.2017 у зв'язку з невиконанням станом на 20.12.2017 позивачем рішення суду у повному обсязі, що підтверджується заявою стягувача, на позивача накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі також - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 Закону встановлено обов'язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з приписами статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з приписами статті 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Однак суд вважає протиправною оскаржувану постанову державного виконавця від 20.12.2017 №55054582 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10 200,00 грн., оскільки погоджується з доводами позивача про виконання ним рішення суду про здійснення перерахунку пенсії стягувачеві у виконавчому провадженні, що підтверджується відповідними доказами. При цьому заслуговують на увагу суду доводи позивача про відсутність у державного виконавця повноважень у ході виконавчого провадження самостійно визначити розмір перерахованої пенсії позивача та/або ставити під сумнів її розмір, перерахований органом Пенсійного фону України.

Такого ж висновку про відсутність у державного виконавця повноважень самостійно визначати розмір перерахунку пенсії та/або ставити під сумнів її розмір, визначений органом Пенсійного фонду, дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №814/2655/14 (в ЄДРСР №71347924).

Відтак оскаржувана постанова державного виконавця підлягає визнанню судом протиправною та скасуванню.

Разом з тим, вважає за необхідне зазначити, що визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 20.12.2017 №55054582 про накладення на позивача штрафу є достатнім для поновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, тому позовна вимога про визнання неправомірним дій державного виконавця щодо винесення вищевказаної постанови задоволенню судом не підлягає.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу та сплату судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2018 позивачу відстрочено сплату судового збору до моменту винесення рішення по справі згідно з частиною першою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України.

При зверненні до суду позивачем заявлено дві вимоги, одна з яких немайнового, друга - майнового характеру, що зумовлювало необхідність сплати ним судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Беручи до уваги вищевикладене з позивача належить стягнути на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 762,00 грн., який він мав сплатити при зверненні до суду з цією вимогою.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 20.12.2017 №55054582 про накладення штрафу.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (02225, м.Київ, вул.Каштанова, 6, ) на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки , встановлені статтями 295-297 цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова