Справа № 216/6570/17
Суддя: Бутенко М. В.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/6570/17
номер провадження 2-а/216/130/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2018 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Янчук С.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи Хайла Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 4 УПП в місті Кривому Розі сержанта поліції Медведєва Руслана Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП ГУНП України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, зазначаючи, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 481182 від 06.12.2017 року інспектором роти № 3 батальйону № 4 УПП в місті Кривому Розі сержантом поліції Медведєвим Русланом Сергійовичем його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за те, що 06.12.2017 року о 21 год. 10 хв. ніби то він, керуючи транспортним засобом «Сітроен Джампер», д/н НОМЕР_1 рухаючись в м. Кривому Розі по пр. Визволення, б. 1 здійснив зупинку на місці для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Інвалід».

З вказаною постанову позивач не згоден, інспектором не враховано, що його транспортний засіб був припаркований на місці яке не було облаштовано як місце для паркування транспорту інвалідів, оскільки дорожній знак (5.38) і табличка до дорожнього знаку (7.17) були відсутні, а дорожню розмітку не було видно взагалі так як вона забруднена із-за погодних умов і майданчик для паркування зовсім не освітлювався.

Того ж самого дня інспектором винесено постанову, з якою позивач не згоден, наголошує на тому, що ПДР не порушував, інспектор Медведєв Р.С. не мав права розглядати постанову на місці зупинки транспортного засобу, тому вважає постанову необґрунтованою та незаконною, окільки його провина недоведена.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати протиправними дії поліцейського патрульної поліції інспектора роти № 3 батальйону № 4 УПП в місті Кривому Розі сержанта поліції Медведєва Р.С. та скасувати постанову серії АР № 481182 від 06.12.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач - Медведєв Р.С. в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмові заперечення, згідно яких адміністративний позов не визнав, вказував, що він склав постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення, не порушивши при цьому вимог закону, в зв"язку з чим у задоволенні позову позивача просив відмовити (а.с. 19-25).

Представник третьої особи - Хайло Р.В. позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення, пояснюючи це тим, що постанова про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 винесена згідно вимог чинного законодавства, за порушення останнім вимог п. 34.1.30 ПДР України.

Суд вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши надані докази, вважає що вимоги позивача є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою інспектора роти № 3 батальйону № 4 УПП в місті Кривому Розі сержанта поліції Медведєва Руслана Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 481182 від 06.12.2017 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за те, що він 06.12.2017 року о 21 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом «Сітроен Джампер», д/н НОМЕР_1, в м. Кривому Розі по пр. Визволення, б. 1 здійснив зупинку на місці для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Інвалід», чим порушив вимоги дорожньої розмітки 1.30 розділу 34 ПДР України (а.с.7).

Позивач звертаючись до суду, посилався на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 та стверджував, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови (07.12.2017 року), суд приходить до висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 8.1. Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньою розміткою, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою та іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Як зазначає позивач та ці доводи ніким не спростовані, що 06.12.2017 року о 21-00 годині він припаркував свій автомобіль на стоянці біля торгового комплексу за адресою пл. Визволення, буд. 1, територія якої не освітлювалась взагалі, а погодні умови у вигляді дощу, бруду у той день зовсім ускладнювали видимість дорожньої розмітки у тому місці.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП. Згідно письмових заперечень відповідача, факт скоєння правопорушення підтверджується постановою про адміністративне правопорушення та визнання позивачем своєї вини у вчиненому правопорушенні. Однак дана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сама по собі не є окремим доказом, адже відображає не фактичні обставини події, а думку особи, яка складає постанову, про ці події.

Крім того, у судовому засіданні було також оглянуто відеозапис, в якому також не зафіксовано факт порушення позивачем вимоги дорожньої розмітки 1.30 розділу 34 ПДР України, оскільки на відео не видно як позивач здійснив стоянку транспортного засобу на місці стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Інвалід».

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність у відповідача доказів правомірності свого рішення та не доведеності у судовому засіданні провини позивача, в зв'язку з чим вимоги позивача щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, серії АР № 481182 від 06.12.2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 10, 94, 243-246, 250 КАС, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 4 УПП в місті Кривому Розі сержанта поліції Медведєва Руслана Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП ГУНП України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Визнати протиправними дії поліцейського патрульної поліції інспектора роти № 3 батальйону № 4 УПП в місті Кривому Розі сержанта поліції Медведєва Руслана Сергійовича щодо винесення постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 481182 від 06 грудня 2017 року, винесену інспектором роти № 3 батальйону № 4 УПП в місті Кривому Розі сержанта поліції Медведєва Руслана Сергійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого рогу Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення у повному обсязі виготовлено о 15-00 годині 03 квітня 2018 року .

Суддя: М.В. Бутенко