Справа № 807/143/18
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2018 року м. Ужгород№ 807/143/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

21.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року відкрито спрощене позовне провадження за даним позовом та надано учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Наданим правом учасники справи скористалися у межах строку визначеного Кодексом адміністративного судочинства подавши до суду відзив на позовну заяву та відповідь на відзив.

Згідно пункту 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Від учасників справи жодних клопотання не надходило, відтак розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи у порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

21.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської митниці ДФС України, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30 грудня 2017 року Закарпатської митниці державної фіскальної служби України декларанта ОСОБА_1 та скасувати картку відмови від 30 грудня 2017 року № UA 305260/2017/00214. Судові витрати покласти на відповідача.

В позовні заяві позивач пояснив, що 30 грудня 2017 року у зв'язку із в'їздом до України з території Чеської Республіки подав до Закарпатської митниці ДФС митну декларацію б/н для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, де був зазначений для тимчасового ввезення транспортний засіб особистого користування - легковий автомобіль марки "BMW 630", 2006 року випуску, р н.з. Республіки Чехія НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_1. Власником вказаного транспортного засобу є резидент Чеської Республіки - підприємство "Inter Cargo Drive" (Інтер Карго Драйв). Позивач вказує, що користувався автомобілем для власних потреб на підставі довіреності виданої власником. 30 грудня 2017 року позивачу було надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 305260/2017/00214. З мотивувальною частиною картки відмови позивач не погоджується та просить суд визнати її протиправною і скасувати.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. У своїх доводах позивач посилається на Закон України "Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення" від 24 березня 2004 року, згідно якого Україна приєдналася до Конвенції про тимчасове ввезення та Додатків A, B.1-B.9, C, D та E до неї, прийнятих 26 червня 1990 року у м. Стамбулі (далі - Конвенція). Зокрема, вказує, що відповідно до пункту "а" ст.2 глави ІІ Додатку С Конвенції правом на тимчасове ввезення користуються транспортні засоби комерційного чи приватного використання. Пунктом "b" ст.5 глави ІІІ Додатку С встановлено, що транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території. На підставі викладеного позивач вважає, що якщо Стамбульською конвенцією передбачено право користувача на тимчасове ввезення транспортного приватного користування та визначено вичерпний перелік підстав, з яких у такому ввезенні може бути відмовлено, його право на ввезення легкового автомобіля марки "BMW 630", 2006 року випуску, номерні знаки Республіки Чехія НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2 було порушено внаслідок постановлення рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

13.03.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку із правомірністю оскаржуваних дій митниці. Відповідач вказує, що при перетині пункту пропуску "Лужанка" в напрямку "в'їзд на митну територію України", позивачем було пред'явлено до митного контролю легковий автомобіль марки "BMW 630", з реєстраційними номерами Республіки Чехія НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2 та наступні документи: митну декларацію від 30.12.2017, якою позивач задекларував автомобіль в режим тимчасового ввезення терміном до 60 діб та яка містила зобов'язання вивезти автомобіль у термін до 1 березня 2018 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу UA0505766 від 08.06.2015 (в якому зазначено власника автомобіля - фірму «INTER-CARGO DRIVE S.R.O.»; паспорт позивача ЕН910505 з відміткою про прийняття на тимчасовий консульський облік в Посольстві України в Чеській Республіці з 11.05.2012 по 13.02.2022

Під час здійснення митного контролю було встановлено що позивачем не надано документів, як б підтверджували право власності на автомобіль. Зокрема, відповідач зазначає, що згідно ч.3 ст.380 МК України громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов'язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.

При цьому, вказує, що згідно п.2 Розділу 1 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 р. N 1118(у редакції наказу Державної митної служби України від 17 березня 2008 р. N 229), (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 р. за N 1428/11708), документи, що підтверджують право власності на ТЗ:

а) придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі- продажу, міни чи дарування тощо;

б) придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих

осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім'я, по батькові особи, якій продано ТЗ;

в) технічні паспорти, технічні талони, сервісні книжки, реєстраційні свідоцтва та інші документи на ТЗ, видані вповноваженими органами країни придбання, із зазначенням власника ТЗ або відміткою про зняття ТЗ з обліку;

Таким чином, неподання документів, що підтверджували право власності позивача на автомобіль стало правомірною підставою для відмови у прийняті митної декларації та митному оформленні. Окрім цього, доводи позивача щодо порушення норм Стамбульської конвенції про тимчасове ввезення е необґрунтованими та вказують на невірне застосування норм матеріального права, оскільки при митному контролі та оформленні легкового автомобіля позивачем не надано документів, наявність яких є правовою підставою застосування положень Стамбульської конвенції про тимчасове ввезення, а також дозволяють ідентифікувати ТЗ як такий, що використовується з комерційною метою. Відповідач вказує, що позивачем не було оформлено та подано митному органу України при перетині митного кордону України книжку CPD, що засвідчує право на тимчасове ввезення на територію України даного ТЗ відповідно до Конвенції та є доказом забезпечення виконання зобов'язань перед українською митницею в частині дотримання умов митного режиму тимчасового ввезення та гарантування сплати митних платежів, які стягуються під час ввезення транспортних засобів, у разі порушення умов цього режиму. Крім зазначеного, обставини справи не вказують на комерційне призначення ввезення ТЗ.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 30.12.2017, у пункті пропуску «Лужанка», у напрямку в'їзду на митну територію України, позивачем було пред'явлено до митного контролю легковий автомобіль марки «BMW 630», з реєстраційними номерами Республіки Чехія НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_1 та надано наступні документи: митну декларацію від 30.12.2017 для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, згідно якої позивач зобов'язується вивезти автомобіль у термін до 1 березня 2018 року та згідно відмітки про мету переміщення транспортного засобу вказав "тимчасове ввезення"; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу UA0505766; паспорт ЕН910505 з відміткою про прийняття на тимчасовий консульський облік в Посольстві України в Чеській Республіці з 11.05.2012 по 13.02.2022. У поданому відзиві відповідач підтверджує, що саме документи додані до позовної заяви були пред'явлені до митного контролю, відтак, оскаржуване рішення прийняте відповідачем ґрунтувалося на вказаних документах.

30 грудня 2017 року позивачу було надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 305260/2017/00214 у зв'язку з недотриманням умов тимчасового ввезення автомобілів, встановлених ст.380 МК України та роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: виконати вимоги статті 380 МКУ.

Оцінюючи подані у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. У позовній заяві позивач вказує, що власником автомобіля є резидента Чеської Республіки підприємство «INTER-CARGO DRIVE S.R.O.», проте, згідно доданих документів не вбачається, що підприємство «INTER-CARGO DRIVE S.R.O.» є власником вказаного автомобіля. Зокрема, згідно свідоцтва від 08.06.2015 про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 вказане підприємство являється оператором та відповідно до відомостей підпункту b) пункту С.4. частини І вказаного свідоцтва оператор не є власником транспортного засобу (а.с.13).

Згідно довіреності від 14.05.2015 підприємство «INTER-CARGO DRIVE S.R.O.», (місце реєстрації Praha, Smichov, 150 00) уповноважує ОСОБА_1 використовувати автомобіль особистого користування BMW 630 CI 2006, номер кузова НОМЕР_1 з реєстраційними номерами НОМЕР_3 на території Чеської Республіки, України, Російської Федерації та штатів Європейського союзу (а.с.14). Згідно наведеного ОСОБА_1 наділений правом користування даним транспортним засобом і не являється його власником.

Судом встановлено, що згідно відмітки у паспорті № EH 910505 на сторінці 5 розділу "Особливі відмітки" позивач прийнятий на тимчасовий консульський облік в Посольстві України в Чеській Республіці з 11.05.2012 року до 13.02.2022 року. Вказані відомості скріплені підписом та печаткою консульської установи Посольства України в Чеській Республіці (а.с.15).

Підсумовуючи наведене, судом встановлено, що позивач являється громадянином-резидентом, який перебуває на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України в Чеській Республіці та наділений правом користування транспортним засобом BMW 630 CI 2006, номер кузова НОМЕР_1 з реєстраційними номерами НОМЕР_3 згідно довіреності від 14.05.2015 року.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Дані спірні правовідносини регулюються Митним Кодексом України, Закон України "Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення" від 24 березня 2004 року, наказом Міністерства закордонних справ України від 17.11.2011 року №337 "Про затвердження Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном" (далі правила)(зареєстроване в Міністерстві юстиції України 16 грудня 2011 року за №1458/20196) Згідно підпункту 3.1. Розділу ІІІ Правил затверджених даним наказом громадяни України, які планують тимчасово перебувати на законних підставах за кордоном більш ніж три місяці, включаючи штатних працівників закордонних дипломатичних установ України (далі - ЗДУ) та членів їх сімей, приймаються на тимчасовий консульський облік у відповідній ЗДУ на термін, зазначений у виданому компетентними органами іноземної держави дозволі, що дає право на проживання в цій іноземній державі.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється у відповідності до товарної номенклатури Митного тарифу України затвердженого Законом України «Про митний тариф України» від 19 вересня 2013 року №584-VII (Закон №584-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону №584-VII митний тариф України є невід'ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Згідно УКТЗЕД, товарна позиція 8703 включає автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі.

Відповідно до пункту 60 частини 1 статті 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно;

Статтею 380 Митного Кодексу України визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України. Частиною три вказаної статті визначено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Строки, передбачені абзацами першим та другим цієї частини, можуть бути продовжені органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов'язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.

Згідно частини 4 та 5 статті 380 Митного Кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Умови та порядок тимчасового ввезення на митну територію України транспортних засобів регулюється положеннями Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення, до якої Україна приєдналась згідно з Законом України від 24.03.2004 № 1661-IV (далі - Стамбульська конвенція або Конвенція).

Статтею 2 Додатка С до Стамбульської конвенції встановлено, що правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції (з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру) користуються транспортні засоби комерційного чи приватного використання.

Згідно пункту "б" статті 5 Глави ІІІ Додатка С Конвенції транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Згідно пункту "б" статті 7 Глави ІІІ Додатка С Конвенції транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Документом на тимчасове ввезення, що використовується для тимчасового ввезення транспортних засобів, як це передбачено п. "с" ст. 1 Додатка А Стамбульської конвенції ( щодо документів на тимчасове ввезення: книжки ATA, книжки CPD) є книжка CPD. Відповідно до п. "а" ст. 1 цього Додатка "документ на тимчасове ввезення" означає: міжнародний митний документ, що приймається як митна декларація і дозволяє ідентифікувати товари (у тому числі транспортні засоби) та містить міжнародну чинну гарантію на покриття ввізного мита і податків.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Суд критично оцінює доводи позивача на право його як користувача тимчасово ввозити транспортний засіб приватного користування посилаючись на приписи Стамбульської конвенції. Зокрема, з системного аналізу приписів п.б ст. 5 Глави ІІІ Додатка С Конвенції вбачається, що для тимчасового ввезення транспортного засобу, необхідна наявність вказаних ознак у сукупності, а саме: транспортний засіб, призначений для тимчасового ввезення повинен бути зареєстрований на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, що транспортний зареєстрований на території, яка не є територією тимчасового ввезення (на території Чеської Республіки), зареєстроване на підприємство, місце реєстрації якої за межами території тимчасового ввезення (Чеська Республіка, Прага 5, Сміхов, 150 00), вказаний транспортний засіб ввозився для особистого користування на митну територію України позивачем - громадянином-резидентом, який перебуває на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України в Чеській Республіці, а відтак згідно приписів підпункту 3.1. Розділу ІІІ Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном не вважається таким, що постійно проживає за межами території тимчасового ввезення.

Відповідно до вказаних приписів у даному випадку позивач не наділений правом на тимчасове ввезення транспортного засобу, а наділений правом користування таким ТЗ.

Згідно пункту "б" статті 7 Глави ІІІ Додатка С Конвенції транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. У даному випадку користувачем права на тимчасове ввезення виступає підприємство «INTER-CARGO DRIVE S.R.O.», яке і уповноважило позивача на користування ТЗ.

Окрім цього, судом встановлено, що позивачем не було оформлено та подано митному органу України при перетині митного кордону України книжку CPD, що засвідчує право на тимчасове ввезення на територію України даного ТЗ відповідно до Конвенції та є доказом забезпечення виконання зобов'язань перед українською митницею в частині дотримання умов митного режиму тимчасового ввезення та гарантування сплати митних платежів, які стягуються під час ввезення транспортних засобів, у разі порушення умов цього режиму.

Документом на тимчасове ввезення, що використовується для тимчасового ввезення транспортних засобів, як це передбачено п. "с" ст. 1 Додатка А Стамбульської конвенції (щодо документів на тимчасове ввезення: книжки ATA, книжки CPD) є книжка CPD. Відповідно до п. "а" ст. 1 цього Додатка "документ на тимчасове ввезення" означає: міжнародний митний документ, що приймається як митна декларація і дозволяє ідентифікувати товари (у тому числі транспортні засоби) та містить міжнародну чинну гарантію на покриття ввізного мита і податків.

Норми вказаної статті Конвенції в сукупності з іншими нормами Конвенції вказують, що згода на тимчасове ввезення транспортних засобів надається без вимагання митного документа або гарантії у разі ввезення цього транспортного засобу на умовах Конвенції. Тобто, у разі оформлення передбачених Конвенцією документів (книжки АТА або книжки ), не вимагається оформлення національної митної декларації та надання додаткових гарантій, згідно національного законодавства.

Вказаний висновок зокрема слідує із змісту преамбули Конвенції, відповідно до якої договірні сторони, домовились про укладення Конвенції вважаючи, що прийняття стандартизованих зразків документів для тимчасового ввезення як міжнародних митних документів щодо міжнародної гарантії сприятиме полегшенню процедури тимчасового ввезення у випадках, коли вимагаються митний документ і гарантія.

Окрім наведеного вище, суд зазначає, що згідно приписів статті 380 Митного Кодексу України правом на тимчасове ввезення ТЗ на митну територію України під письмове зобов'язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів наділені громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.

Частиною 3 ст.380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування, після сплати всіх митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно ст.256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не було подано повного пакету документів, зокрема на підтвердження права власності на транспортний засіб, книжку CPD та не сплачено всіх митних платежів, було правомірно оформлено оскаржувану картку відмови.

Судом встановлено, що всі дії відповідача, пов'язані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті ст. 2 КАС України.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проаналізувавши приписи зазначеного законодавства у взаємозв'язку з обставинами даної справи, суд дійшов переконання, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними й спростованими долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 72-76, 242-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30 грудня 2017 року Закарпатської митниці ДФС України, скасування картки відмови від 30 грудня 2017 року № UA 305260/2017/00214 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю. Дору