Справа № 675/2290/17
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2290/17
Провадження № 2-а/675/48/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л.,учасників справи:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Марчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» щодо визнання протиправним рішення, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (по тексту - ОСОБА_1.) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" та з врахуванням заяви від 08.01.2018 року просив визнати протиправним рішення профілактичної комісії від 24.11.2017 року та стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн.

У своїй позовній заяві обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що внаслідок словесної перепалки 16.05.2016 року під час перебування в Хмельницькому СІЗО його було поставлено на профілактичний облік як особу схильну до нападу. На думку позивача будь-яких підстав для прийняття такого рішення від 17.05.2016 року не було, так як такі дії були спрямовані для демонстрації вседозволеності та безкарності з метою помсти, в тому числі за вимоги дотримуватися законності та прав людини при утриманні.

Позивач вказує, що відповідач маючи на те всі підстави 24.11.2017 року не переглянув та не скасував рішення про постановку його на відповідний профілактичний облік. Зазначає і те, що розгляд вказаного питання проведено формально без дослідження матеріалів профілактичного обліку. Акцентує увагу, що такі дії здійснюються упереджено з метою погіршення умов відбування покарання.

Як вважає позивач після прибуття до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» до нього незаконно розпочато застосування наручників при виведенні з камери. ОСОБА_1 зазначає, що дії відповідача щодо застосування до нього наручників у незаконний спосіб, тобто в положенні «руки перед собою» під час переміщення особистих речей при русі до іншої камери та перебуваючи у дисциплінарних приміщеннях призводить до фізичних незручностей та принижує його гідність.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві з урахуванням заявлених уточнень та просили відновити порушене право ОСОБА_1

Представник відповідача - Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі. Пояснив, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.

Крім того вказав, що засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

У контексті заявлених вимог просив суд врахувати приписи ч. 1 ст. 102 КВК України та ч. 1 розділу ХІХ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Зазначив також і те, що підстав для зняття засудженого ОСОБА_1 з профілактичного обліку як схильного до нападу та захоплення заручників не було, а відтак було прийнято відповідне рішення щодо продовження перебування такого засудженого на відповідному профілактичному обліку. Пояснив, що відповідач не має повноважень щодо скасування будь-яких рішень Хмельницького СІЗО.

Питання щодо використання наручників відносно засуджених, в тому числі ОСОБА_1 врегульовано положеннями Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, вказані дії вчиняються у встановлений спосіб.

При цьому, представник відповідача вважає, що позивач не вказав в чому полягає завдана шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань її визначено також не зрозуміло.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Розглянувши справу у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини та здійснивши перевірку їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалюючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламетують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, що стверджується розпискою від 20.04.2015 року, яка знаходиться в матеріалах особової справи засудженого №2-К-15.

У ході розгляду справи з'ясовано, що профілактична комісія Хмельницького СІЗО з метою посилення нагляду прийняла рішення поставити на профілактичний облік засудженого ОСОБА_1, засудженого до довічного позбавлення волі, як схильного до нападу, що знайшло своє відображення у протоколі №15 від 17.05.2016 року, витяг якого знаходиться в матеріалах справи.

Крім того, досліджуючи матеріали особової справи засудженого ОСОБА_1 №2-К-15, суд встановив, що своїм рапортом від 16.05.2016 року ст. л-т внутрішньої служби доповів начальнику Хмельницького СІЗО про неправомірну поведінку вказаного засудженого. Так, вказав, що 16.05.2016 року близько 14:10 год. ОСОБА_1 вступив з ним в словесне прирікання, принижуючи його людську гідність, застосовуючи слова ненормативної лексики та погрожував фізичною розправою при першій нагоді як йому, так і членам його сім'ї. Згідно такого рапорта вбачається і те, що ОСОБА_1 на зауваження з приводу зазначеної вище поведінки не реагував, також висловлювався словами нецензурної лексики відносно капітана внутрішньої служби Ліщука Р.Л., погрожував йому розправою при першій нагоді та намагався розірвати наручники.

Аналогічні обставини було викладено у рапорті начальнику Хмельницького СІЗО від 16.05.2016 року капітана внутрішньої служби Ліщука Р.Л.

По даному факту ОСОБА_1 надати письмове пояснення у категоричній формі відмовився, про що було оформлено відповідний акт від 16.05.2016 року, від підпису якого засуджений відмовився.

Слід зазначити, що по даному факту було проведено службове розслідування, яке було завершене, що стверджено відповідним висновком, затвердженим начальником Хмельницького СІЗО від 23.05.2016 року. При цьому, по факту порушення встановлених режимних вимог засудженим ОСОБА_1, який мав місце 16.05.2016 року, останнього притягнуто дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани постановою від 25.05.2016 року.

Суд констатує, що рішення Хмельницького СІЗО щодо поставки на профілактичний облік засудженого ОСОБА_1, засудженого до довічного позбавлення волі, як схильного до нападу, що знайшло своє відображення у протоколі №15 від 17.05.2016 року, є чинним та у встановленому порядку не оскаржувалося засудженим.

Судом враховано також наступне.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Згідно пункту 1 розділу XІX Правил, нагляд за засудженими є системою заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді позбавлення (обмеження) волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

У відповідності з положеннями абзаців 3, 4, 5 пункту 1 розділу XІX Правил, з метою підтримання належного правопорядку в установах виконання покарань, попередження злочинів та правопорушень серед засуджених здійснюється комплекс спеціальних профілактичних заходів щодо виявлення, постановки на облік та організації нагляду за особами, схильними до вчинення правопорушень.

Виявлення та постановка на профілактичний облік засуджених, які вчинили правопорушення або мають намір їх вчинити, здійснюються працівниками оперативного підрозділу шляхом досконалого вивчення матеріалів особових справ засуджених, перевірки відомостей щодо їх поведінки в ізоляторах тимчасового тримання, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров'я тощо, документації, у якій фіксуються порушення режиму, перегляду кореспонденції, а також інформації працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

Індивідуальна профілактична робота із засудженими, які перебувають на профілактичних обліках, здійснюється цілеспрямовано, планомірно, диференційовано з урахуванням особистості правопорушника, характеру і ступеня його соціальної занедбаності, небезпеки вчиненого злочину та інших особливостей, що мають значення для правильного вибору методів і заходів впливу.

Як встановив суд, комісія при начальникуДержавної установи «Замкова виправна колонія (№58)» щодо продовження або зняття з оперативно-профілактичних обліків засуджених 24.11.2017 року продовжила перебування засудженого ОСОБА_1 на оперативно-профілактичних обліках як схильного до нападу на представників адміністрації, захоплення заручників у зв'язку з відсутністю підстав для зняття з такого обліку, що підтверджується відповідним протоколом.

Згідно абзаців 6, 7 пункту 1 розділу XІX Правил, у разі переведення засудженого, який перебуває на профілактичному обліку, до іншої установи виконання покарань працівник оперативного підрозділу долучає до його особової справи відповідні довідки-орієнтування із зазначенням підстави та строку перебування на обліку.

Зняття з профілактичного обліку здійснюється комісійно на підставі достатніх даних про зміну поведінки засудженого. Підготовку матеріалів на зняття з профілактичного обліку здійснює працівник оперативного підрозділу з урахуванням пропозицій працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

На думку суду, приймаючи рішення щодо продовження перебування засудженого ОСОБА_1 на оперативно-профілактичних обліках як схильного до нападу на представників адміністрації, захоплення заручників, відповідач діяв у спосіб та межах чинного законодавства, яке регулює такі правовідносини.

Суд зазначає, що будь-яких доказів в обгрунтування позиції неправомірності дій та рішень відповідача позивачем не надано, натомість такі його доводи спростовані закладом виконання покарання.

У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку продовження перебування засудженого ОСОБА_1 на оперативно-профілактичних обліках як схильного до нападу на представників адміністрації, захоплення заручників, таке рішення прийнято з врахуванням фактичних обставин, які передували його оформленню.

Ухвалюючи рішення в іншій частині заявлених позовних вимог суд враховує також наступне.

Так, у відповідності до пункту 1 розділу XX Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань наручники до засуджених застосовуються за розпорядженням начальника установи виконання покарань, його заступників, ЧПНУ та їхніх заступників.

Наручники до засуджених застосовуються у разі:

вчинення фізичного опору особовому складу чергової зміни, варті, адміністрації установи виконання покарань або проявів буйства (до заспокоєння);

відмови слідувати до ДІЗО, ПКТ, ОК або карцеру;

спроби самогубства, членоушкодження або нападу на засуджених чи інших осіб;

конвоювання після затримання засудженого, який вчинив втечу або самовільно залишив місце обмеження волі.

Наручники застосовуються до засудженого у положенні "руки за спиною" з урахуванням його фізичних вад. Через кожні дві години посадовими особами установи виконання покарань здійснюється перевірка стану фіксації замків (у разі необхідності здійснюється послаблення фіксації), а медичним працівником - стану здоров'я засудженого. Посадові особи установи виконання покарань застосовують наручники, доки в цьому існує нагальна потреба, з урахуванням випадків, зазначених у цьому пункті.

Наручники знімаються при відправленні індивідуальних потреб, прийманні їжі засудженим, за вказівкою медичного працівника, за наказом осіб, які дали розпорядження на їх застосування, або за наказом начальника, вищого за посадою. У разі доцільності подальшого їх застосування посадовою особою установи виконання покарань складається рапорт на ім'я посадових осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту.

При цьому, як визначає пункт 1 розділу XXХІІІ Правил, при виведенні з камер або конвоюванні на території установи виконання покарань засуджених до довічного позбавлення волі, які схильні до втечі, захоплення заручників, нападу на адміністрацію, до них застосовуються наручники з урахуванням фізичних вад та стану їхнього здоров'я. У разі конвоювання за межами установи виконання покарань до них застосовуються наручники. При застосуванні наручників руки засуджений тримає за спиною.

Підстави вважати, що такий порядок застосування до засудженого ОСОБА_1 наручників установою закладу виконання покарання не виконується, відсутні, будь-яких доказів позивачем не надано, а судом не здобуто.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Судом враховано також і те, що згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не було доведено заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", при цьому така позовна вимога є похідною від інших заявлених вимог, в задоволенні яких відмовлено, а тому в суду немає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 23.03.2018 року.

Суддя: О.В. Король