Справа № 814/1306/17
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1306/17

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

при секретарі -Величко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

треті особи на стороні позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,

треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (надалі - відповідач-1, ГУ ДГК у Миколаївській області) та відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (надалі - відповідач-2, Відділ) в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати накази від 24.11.2016 року №№11661/14-16-СГ,11662/14-16СГ,11664/14-16-СГ,11665/14-16-СГ,11667/14-16-СГ,11668/14-16-СГ,11669/14-16-СГ, від 29.11.2016 року №№11846/14-16-СГ, 11847/14-16-СГ про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок,

- зобов'язати скасувати записи у Поземельній книзі зареєстрованих земельних ділянок на ім'я: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 із кадастровими номерами НОМЕР_1-НОМЕР_2, розташованих за межами населеного пункту Комсомольської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

В обґрунтування позову було зазначено, що позивач та треті особи на стороні позивача звернулись до відповідача-1 із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства орієнтовною загальною площею 20 га., розташованої за межами населеного пункту Комсомольської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. 09 та 11 листопада 2016 відповідач-1 видав накази про надання дозволів позивачу та третім особам на стороні позивача на розроблення проектів землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок. Такі проекти були розроблені, пройшли обов'язкову державну експертизу та отримали відповідні висновки. Після звернення до відповідача-1 для внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру та отримання кадастрових номерів на ці ділянки, державним кадастровим реєстратором були винесені рішення про відмову у внесенні відповідних відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру з тих підстав, що ці ділянки знаходяться в межах земельних ділянок, які мають кадастрові номери НОМЕР_1 - НОМЕР_2 і які планується зареєструвати. Як було з'ясовано, ці кадастрові номери були присвоєні земельним ділянкам, по яким 24 та 29 листопада 2016 року відповідач-1 видав спірні накази про надання третім особам на стороні відповідача дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення зазначених земельних під ОСГ. Позивач вважає неправомірним надання спірними наказами дозволі на розробку проектів землеустрою третім особам на стороні відповідача, оскільки попередньо такі дозволи вже були надані позивачу та третім особам на стороні позивача. Також позивач вважає неправомірним присвоєння земельним ділянкам вищевказаних кадастрових номерів, оскільки це унеможливлює для позивача та третіх осіб на стороні позивача завершення процедури розроблення проектів землеустрою.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2017 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.10.2016 року позивач та треті особи на стороні позивача звернулись до відповідача-1 із заявами про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Комсомольської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Наказами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 09 та 11 листопада 2016 року позивачу та третім особам на стороні позивача надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої у межах території Комсомольської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області із цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства.

В процесі підготовки проектів землеустрою позивач та треті особи на стороні позивача звернулись до державного кадастрового реєстратора Відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області для реєстрацій земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, який рішеннями від 06.03.2017 року відмовив у внесенні таких відомостей до Державного земельного кадастру, в зв'язку із тим, що їх земельні ділянки знаходяться в межах земельних ділянок, які мають кадастрові номери НОМЕР_1 - НОМЕР_2.

Позивач отримала від відповідача-1 відповідь від 30.05.2017 року, в якій зазначено, що проекти щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1-НОМЕР_2 розроблено ТОВ ПВФ «Лімб» на підставі наказів від 24.11.2016 року №№11661/14-16-СГ, 11662/14-16СГ, 11664/14-16-СГ, 11665/14-16-СГ, 11667/14-16-СГ, 11668/14-16-СГ, 11669/14-16-СГ, від 29.11.2016 року №№11846/14-16-СГ,11847/14-16-СГ, які видано на підставі заяв третіх осіб на стороні відповідача, а саме: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23. В ході перевірки виявлено, що відповідно до картограми агрогруп частину земельних ділянок відведено за рахунок особливо цінних земель (шифр агровиробничої групи ґрунтів - 71л), але при розробці землевпорядної документації ТОВ ПВФ «Лімб» це не враховано, чим порушено вимоги чинного законодавства.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем-1 спочатку 09 та 11 листопада 2016 року позивачу та третім особам на стороні позивача надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а вже 24 та 29 листопада 2016 року відповідач-1 видає аналогічні дозволи третім особам на стороні відповідача, за зверненнями яких земельним ділянками були присвоєні кадастрові номери з НОМЕР_1 по НОМЕР_2.

Позивач стверджує, що такі дії відповідачів є неправомірними та порушують його права та права третіх осіб на стороні позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було правових підстав для відмови у наданні третім особам на стороні відповідача дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки згідно із Земельним Кодексом підставою такої відмови може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законодавства, і не існує законодавчих норм, які б забороняли відповідачу-1 видавати дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, щодо якої вже видано дозвіл, поки надана земельна ділянка не буде передана у власність (користування).

Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав суду доказів, яким чином порушені його права прийняттям спірних наказів від 24.11.2016 року.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до листа відповідача-1 №9-14-0.62-9960/2-17 від 22.12.2017 року ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1-НОМЕР_2, крім земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, видалені з Національної кадастрової системи на підставі заяв "Про виправлення помилки, що виникла під час реєстрації земельної ділянки з порушенням вимог". Земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_3 очікує погодження центрального апарату на видалення. 15.11.2017 року за заявою ОСОБА_5 в Національній кадастровій системі зареєстрована земельна ділянка за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, Комсомольська сільська рада площею 1,85га за кадастровим номером НОМЕР_4. Відповідач самостійно скасував записи у Національній кадастровій системі земельних ділянок з кадастровим номером НОМЕР_5, оскільки саме реєстрація цих земельних ділянок перешкоджала реєстрації земельної ділянки позивача.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності видання відповідачем-1 спірних наказів від 24 та 29 листопада 2016 року, однак не висуває жодних заперечень щодо обставин самостійного видалення відповідачами з Національної кадастрової системи записів про земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1-НОМЕР_2.

При вирішенні даного спору колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Слід зазначити, що виявлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених у ч.2 ст.2 КАС України критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Якщо ж факту порушення прав свобод чи інтересів судом не встановлено, то підстави для задоволення позову відсутні незалежно від того, чи є дії або рішення суб'єкта владних повноважень протиправними.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи питання про те, чи є правомірним надання відповідачем-1 24 та 29 листопада 2016 року третім особам на стороні відповідача дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства після видачі 09 та 11 листопада 2016 року аналогічних дозволів на ті ж земельні ділянки позивачу та третім особам на стороні позивача, та чи порушує така видача права та інтереси позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Частина 2 ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства фізичними та юридичними особами регулюється нормами Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-III (далі по тексту - ЗК України).

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно зі ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Так, статтею 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Таким чином, процедура розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки передбачає внесення певних відомостей до Державного земельного кадастру, у тому числі і відомостей про кадастровий номер такої земельної ділянки, який присвоюється відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2012 року №1051.

Відповідно, присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів під час розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки третім особам на стороні відповідача унеможливить присвоєння кадастрових номерів на ті ж земельні ділянки позивачу та третім особам на стороні позивача.

Саме така ситуація і сталась у даній справі, про що свідчать винесені державним кадастровим реєстратором відповідача-2 рішення від 06.03.2017 року про відмову позивачу та третім особам на стороні позивача у внесенні відомостей до державного земельного кадастру.

Оскільки така ситуація стала можливою внаслідок прийняття відповідачем-1 спірних наказів від 24.11.2016 року та від 29.11.2016 року про надання третім особам на стороні відповідача дозволів на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок, то наявність таких наказів безумовно негативно впливає на права та інтереси як позивача, так і третіх осіб на стороні позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що видача відповідачем-1 спірних наказів від 24 та 29 листопада 2016 року є правомірною.

Незважаючи на відсутність в законодавстві прямої норми, яка б забороняла надавати одночасно двом різним особам дозволи на розроблення документації із землеустрою по відведенню однієї ділянки, колегія суддів зазначає, що прийняття компетентними органами таких рішень не може вважатися правомірним, оскільки чинна в Україні процедура розроблення та затвердження такої документації виключає можливість одночасного розроблення двома різними особами документації із землеустрою по відведенню однієї і тієї ж земельної ділянки.

Оскільки відповідачу-1 наперед було відомо, що видані ним 09.11.2016 року, 11.11.2016 року, а також 24 та 29.11.2016 року різним особам дозволи на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельних ділянок, межі яких повністю або частково збігаються, не зможуть бути реалізовані всіма цими особами одночасно, то цілком очевидним є те, що видача останніх таких дозволів не може вважатися цілком добросовісними та послідовними діями державного органу.

При цьому колегія суддів зазначає, що така оцінка судом спірних рішень відповідача-1 не є втручанням суду у його дискреційні повноваження.

Як зазначено у рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді №R(80)2, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, суб'єкт може вільно обирати між двома чи більшою кількістю альтернатив, кожна з яких буде правомірною. Якщо ж правомірним може вважатися лише один варіант поведінки, дискреційні повноваження відсутні.

Таке тлумачення суті дискреційних повноважень адміністративного органу наведено у Постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі №826/22282/15.

Виходячи з цього, слід дійти висновку, що надавши дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки одній особі, відповідача-1 вже втратив право надавати такий же дозвіл на цю ж земельну ділянку іншій особі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «правомірні очікування» / «законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу також є об'єктами захисту у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції.

У справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року, заява №29979/04 ЄСПЛ визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципів «доброго врядування».

У п.70 цього рішення зазначено наступне: «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Цneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 08.04.2008 року, і «Москаль проти Польщі» 71 71 (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15.09.2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п.37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Цneryэldэz v. Turkey), п.128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п.119).»

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що спірні рішення відповідача-1 у вигляді наказів від 24 та 29 листопада 2016р. про надання третім особам на стороні відповідача дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок не відповідають критеріям для їх оцінювання, які містяться у ч.2 ст2 КАС України, а тому такі рішення не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання скасувати записи у Поземельній книзі зареєстрованих земельних ділянок на третіх осіб на стороні відповідача із кадастровими номерами НОМЕР_1-НОМЕР_2, то оскільки апелянт не заперечує викладені в рішенні суду першої інстанції обставини самостійного виключення відповідачами записів про земельні ділянки з вказаними кадастровими номерами з Національної кадастрової системи, то колегія суддів не вбачає необхідності винесення з цього приводу окремого рішення і вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції в частині цих позовних вимог без змін.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що по даній справі судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги був сплачений позивачем в загальній сумі 3200,00 грн., то враховуючи пропорційність кількості задоволених позовних вимог (50%), на користь позивача підлягає поверненню 1600,00 грн..

Керуючись ст.308, ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнати протиправними та скасувати наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24 листопада 2016 року №№11661/14-16-СГ, 11662/14-16СГ, 11664/14-16-СГ, 11665/14-16-СГ, 11667/14-16-СГ, 11668/14-16-СГ, 11669/14-16-СГ, від 29 листопада 2016 року №№11846/14-16-СГ, 11847/14-16-СГ про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок.

Прийняти в частині цих позовних вимог нову постанову, якою визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24 листопада 2016 року №№11661/14-16-СГ, 11662/14-16СГ, 11664/14-16-СГ, 11665/14-16-СГ, 11667/14-16-СГ, 11668/14-16-СГ, 11669/14-16-СГ, від 29 листопада 2016 року №№11846/14-16-СГ, 11847/14-16-СГ про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1600 (тисяча шістсот) грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 28 березня 2018 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Вербицька Н. В. Джабурія О.В.