Справа № 359/867/18
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/867/18
Провадження № 2-а/359/94/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Долгарьової М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

31.07.2014 року позивач в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд:- визнати протиправними дії начальника 2-го відділення прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль» (термінал «D») Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України майора Лиско Максима Ігоровича щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_2 неправомірними; -скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №469150 від 17.01.2018 року про притягнення громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.( а.с.1-6).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 17 січня 2018 року, заступником начальника 2 відділу прикордонної служби «Бориспіль» (термінал D)» ОКПП « Київ» ДПС України майором Лиско М.І. було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення серії ЧЦП № 469150, про притягнення громадянина держави Ізраїль ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 Кодексу про адміністративні правопорушення та прийнято постанову, якою накладено стягнення у розмірі 850 гривень. Зі змісту постанови, ОСОБА_2 17 січня о 18 годині 00 хвилин порушив правила перебування на території України та порядок тимчасового перебування на території України, встановлений пунктом 2.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, а саме: у пункті пропуску «Бориспіль», на напрямку «відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», під час оформлення пасажирів рейсу № 781 «Київ - Тель Авів», пред'явив на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина держави Ізраїль, серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з відмітками про реєстрацію на території України, виходячи з яких сумарний термін перебування останнього в Україні перевищує 90 днів в межах 180 днів. Позивач не погоджується з даною постановою, оскільки викладені в ній обставини не відповідають дійсності, так як строку перебування в Україні він не перевищував.

Зазначає, що неодноразово вказував Відповідачу, що посвідка на тимчасове проживання передана в Міграційну службу міста Києва для продовження терміну її дії та свої в'їзди в державу Україну та виїзди з держави України він здійснював із закордонним паспортом та посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 23.10.2014 року з терміном дії до 29.01.2018 року, що повинно бути відображено в базі даних Гарт-1, остання дата його в'їзду по вказаним документам здійснювалася 08.01.2017 р. Зазначені вище обставини не були взяті до уваги та як наслідок складено протокол про адміністративне правопорушення без надання перекладача для надання своїх пояснень та відповідно без надання правової допомоги, а також відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Дані дії відповідача позивач вважає неправомірними, а постанову такою, що підлягає скасуванню. Одночасно зазначив, що 24.01.2018 року Державною міграційною службою України було продовжено термін дії посвідки на тимчасове проживання в Україні позивачу до 03.09.2018 року.

У судовому засіданні представник позивача підтвердила викладені в позові обставини та просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача зазначає, що позивач мав та має посвідку на постійне проживання в Україні і 8.01.2018 року прилетів в Україну по посвідці та, у зв'язку з тим, що термін дії реєстрації закінчувався 29.01.2018, для продовження її дії здав посвідку за 10 днів до закінчення її дії в міграційну службу. Тому 17.01.2018 пред'явив на паспортний контроль свій закордонний паспорт. Вона звертає увагу, що та обставина, що 08.01.2018 року він прилетів в Україну на підставі посвідки на тимчасове проживання також підтверджується тим, що в іншому разі вже 08.01.2018 було б з'ясовано, що термін його перебування в Україні перевищує 90 днів в межах останні 180 днів, про що зазначене в оскаржуваній позивачем постанові. Звертає увагу, що відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення без з'ясування усіх обставин та без перевірки доводів позивача. Крім того, розгляд здійснювався без залучення перекладача, і переклад здійснював співробітник фірми у телефонному режимі. Звертає також, що в оскаржуваній постанові прізвище позивача зазначено з порушенням правил транслітерації - ОСОБА_2, замість правильного ОСОБА_2. Про те, що це одна особа свідчить зазначений в постанові номер паспорта позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, підтримав поданий до суду письмовий відзив № 81/1885 від 26.02.2018( а.с.19-24), відповідно до яких відповідач зазначає, що дійсно 17.01.2018 року, у пункті пропуску для міжнародного повітряного сполучення «Бориспіль», під час оформлення пасажирів рейсу № 781 сполученням «Київ - Тель-Авів», було виявлено громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, документованого закордонним паспортом громадянина Держави Ізраїль НОМЕР_1, що виданий 04.09.2017- 03.09.2018 року, який перевищив термін перебування на території України. В ході здійснення обчислення строку тимчасового перебування в Україні на виконання вимог п.3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про прикордонний контроль» та Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884, встановлено порушення особою терміну перебування в Україні встановленого підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150. Згідно абзацу 1 пункту 5 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884, під час виїзду іноземця з території України посадова особа Держприкордонслужби перевіряє чи не перевищено строку перебування на території України шляхом відрахування від дня фактичного виїзду 180 днів назад, в даному випадку з 17.01.2018 року, 180 днів назад, що становить 22.07.2017 року. У відповідності до відміток про перетинання державного кордону України наявних в закордонному паспорті позивача, в період з 17.01.2018 року по 22.07.2017 року, останній знаходився на території України 104 дні, що перевищує визначений строк перебування в 90 днів. Зазначили, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення позивач був належно забезпечений перекладачем з англійської мови, послуг захисника він не потребував, скарг не заявляв, про що, свідчать підписи у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, позивач, під час з'ясування обставин правопорушення, пояснив, що причиною правопорушення стало не обізнаність з законодавством України. Вважають, що права позивача на перекладача, захист, та інші права не порушені. Що стосується посилання позивача на те, що йому було відмовлено в отриманні ним правової допомоги, через не допуск його правозахисника до режимного приміщення аеропорту «Бориспіль», то позивач, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення послуги захисника не потребував, про що свідчать його підписи у протоколі, до того ж особистий захисник може бути присутнім в режимних приміщеннях лише за умови наявності у нього одноразової перепустки та лише після письмового узгодження з ОКПП «Київ», відповідно до пункту 5.3.7 Положення про перепустки Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», затвердженого наказом Генерального директора від 26.09.2016 № 01-07/1-497. Громадянином Держави Ізраїль ОСОБА_2 не було надано жодних документів, на підтвердження відсутності події та складу адміністративного правопорушення, а отже дії начальника 2-го відділення прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль щодо притягнення позивача до адмінвідповідальності були правомірними. У зв'язку з наведеним, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, перевіривши повноваження представників, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 17.01.2018 року у відношенні позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення № ЧЦП 469150, на підставі якого заступником начальника 2 відділу прикордонної служби «Бориспіль» (термінал D)» ОКПП « Київ» ДПС України майором Лиско М.І. було винесено постанову №469150 від 17.01.2018 року про визнання винним громадянина Ізраїлю ОСОБА_2 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП.(а.с.7,8, 25,26)

Суд звертає увагу, що описка, допущена у прізвищі позивача у вищевказаних протоколі та постанові «ОСОБА_2» замість ОСОБА_2, не позбавляє можливості ідентифікувати особу позивача, яка була встановлена на підставі закордонного паспорта громадянина держави Ізраїль, серії НОМЕР_1 на його ім'я (а.см.27-28).

За змістом постанови вбачається, що громадянин Ізраїлю ОСОБА_2 17 січня о 18 годині 00 хвилин порушив правила перебування на території України та порядок тимчасового перебування на території України, встановлений пунктом 2.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, а саме: у пункті пропуску «Бориспіль», на напрямку «відліт» терміналу « D » ДП МА «Бориспіль», під час оформлення пасажирів рейсу № 781 «Київ - Тель Авів», пред'явив на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина держави Ізраїль, серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з відмітками про реєстрацію на території України, виходячи з яких сумарний термін перебування останнього в Україні перевищує 90 днів в межах 180 днів.

Так, відповідно до п.2. Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ № 150 від 15.02.2012 року, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в разі в'їзду з держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Позивач є громадянином держави Ізраїль, що підтверджується копією паспорта, виданого на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1( а.с.27,28).

Також встановлено, що позивачем було отримано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 23 жовтня 2014 року з терміном дії до 29.01.2018 року. Окрім того, термін дії посвідки Державною міграційною службою України було продовжено до 03.09.2018 року( а.с.9-11).

Як зазначено в позовній заяві та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, остання дата в'їзду позивача за паспортом громадянина Держави Ізраїль та посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 23.10.2014 р. здійснювалася 08.01.2017 року.

Та обставина, що станом на 08.01.2018 року термін перебування позивача в Україні відповідно до відміток про перетинання державного кордону України наявних в закордонному паспорті позивача, в період з зазначеної в оскаржуваній постанові дати з 22.07.2017 року, перевищував 90 днів, повністю визнана представником відповідача, а також не заперечується, що в'їзд позивача в Україну 08.01.2018 року був здійснений на підставі наявної в нього посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 23 жовтня 2014 року з терміном дії до 29.01.2018 року.

Суд звертає увагу, що станом на 17.01.2018 року строк дії посвідки не закінчився, а в подальшому був продовжений в установленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску через державний кордон України, -

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

За змістом п.1 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ №251 від 28 березня 2012 року, цей Порядок визначає механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Пунктом 10 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземець та особа без громадянства зобов'язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка на тимчасове проживання передається приймаючій стороні, яка зобов'язана подати її територіальному органові або підрозділові ДМС за місцем проживання іноземця та особи без громадянства протягом десяти днів з моменту зняття з реєстрації.

Відповідно до п.8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ №150 від 15 лютого 2012 року, заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Враховуючи викладене, встановлені в судовому засіданні обставини, дають підстави дійти до висновку, що позивач ОСОБА_2, будучи громадянином Ізраїлю та маючи посвідку на тимчасове проживання строк якої на 17.01.2018 року не закінчився, а в подальшому був в установленому порядку продовжений уповноваженим органом ДМС (а.с.9-11), не порушував встановленого порядку реєстрації, а також встановленого терміну перебування в Україні, а, отже, не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено, на момент розгляду адміністративної справи, жодних інших доказів по справі, крім протоколу та копії паспорта, не було та відповідачем не зібрано.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статей 245, 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказане вище свідчить про те, що відповідач розглянув справу та притягнув позивача до відповідальності за відсутністю доказів вчинення правопорушення, за відсутності доказів вини, упереджено, оскільки не взяв до уваги пояснення позивача, не дослідив обставини справи в сукупності.

В зв'язку з цим, слід зазначити що в протоколі про адміністративне правопорушення від 17 січня 2018 серія ЧЦП №469150, відсутні власноручно виконані пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі клопотання надавати пояснення на англійській мові, а лише переклад українською мовою, що дає підстави вважати, що ОСОБА_2 не міг в повній мірі усвідомлювати суть адміністративного правопорушення та був позбавлений можливості надати пояснення рідною мовою щодо наявної в нього посвідки на тимчасове проживання. Внаслідок чого, ця обставина не була встановлена під час вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, та відповідач прийшов до помилкового висновку про наявність в діях громадянина Ізраїлю ОСОБА_2 за ч.2 ст.203 КУПАП.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги щодо скасування постанови є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог про визнання протиправними дії начальника 2-го відділення прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль» (термінал «D») Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України майора Лиско М.І. щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_2 неправомірними, суд вважає, що зазначена вимога позивачем не обґрунтована та не доведена, а тому задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, визнання дій суб'єкта владних повноважень, у разі оскарження рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, не передбачено.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати у справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 74-77, 139,241-246,250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №469150 від 17.01.2018 року про притягнення громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

В задоволенні іншої частини вимог щодо визнання протиправними дії начальника 2-го відділення прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль» (термінал «D») Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України майора Лиско Максима Ігоровича щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_2 неправомірними - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 12 березня 2018 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, та у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Муранова-Лесів