Справа № 757/44849/17-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 25 січня 2018 року (дата складання повного тексту 18 лютого 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Сапожника Сергія Миколайовича про скасування постанови від 24 липня 2017 року серії АР №368986,-

ВСТАНОВИЛА:

02 серпня 2017 року позивач звернувся до Печерського районного суду м.Києва з позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Сапожника С.М., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24 липня 2017 року серії АР №368986.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 25 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції не відповідає чинному законодавству України, оскільки суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив їх і не надав належної оцінки, що призвело до винесення необґрунтованого рішення. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач під час керування транспортним засобом не розмовляв по телефону, а мусив періодично триматись за вухо через виникнення раптових спалахів гострого болю та прямував до лікарні за невідкладною медичною допомогою, про що було повідомлено співробітників поліції.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції позиція відповідача обґрунтовувалась тим, що відповідачем було роз'яснено права передбачені ст.268 КУпАП, доводи позивача щодо позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами є безпідставними та позивачу надавалось достатньо часу для користування юридичною допомогою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2017 року інспектором УПП в м.Києві лейтенантом Сапожником С.М. складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №368986 (а.с.27 т.1), відповідно до якої позивач керуючи транспортним засобом під час руху користувався засобами зв'язку тримаючи їх у руці, чим порушив п.2.9.«д» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, у зв'язку з чим застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що постанова винесена інспектором Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Сапожником С.М. є правомірною, оскільки викладені у ній обставини доведені під час розгляду справи, при цьому під час винесення постанови не було порушено вимог діючого законодавства щодо застосування адміністративного стягнення та/або прав позивача як учасника дорожнього руху - особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів за наслідками апеляційного перегляду дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пп.«д» п.2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Отже, водію заборонено використовувати засоби зв'язку, тримаючи їх у руці під час руху транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку з тим, що останній 24 липня 2017 року керував транспортним засобом та під час руху користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідно до ч.ч.2, 4, 5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З доданого до матеріалів справи ДВД-диску (а.с.31) з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського вбачається, що при оголошенні позивачу про порушення ним Правил дорожнього руху, останній заперечував користування засобами зв'язку під час руху та стверджував, що він не розмовляв по телефону.

У поясненнях ОСОБА_2 від 24 липня 2017 року (а.с.29-30) отриманих інспектором під час складання спірної постанови, позивач зазначив, що під час руху він по телефону не розмовляв, а їхав до лікарні, оскільки в нього боліло праве вухо, через що позивач періодично тримався за вухо під час руху. Також позивач у письмових поясненнях зазначив, що співробітниками поліції не було роз'яснено його прав, не взято до уваги наведені ОСОБА_5 заперечення та безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про ознайомлення з відеозаписом, яким, начебто, зафіксовано порушення позивачем правил дорожнього руху.

З наявної в матеріалах справи довідки отоларингологічного відділення ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС №21539 від 24 липня 2017 року виданої об 11:04:44 (а.с.17) вбачається, що позивач звертався до медичного закладу зі скаргою на свербіж правого вуха та йому було поставлено діагноз зовнішній отит. Даний доказ підтверджує показання апелянта, що 24 липня 2017 року він прямував до медичної установи та під час руху періодично тримався за хворе вухо.

В той же час, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано факту вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.122 КУпАП, а сам запис відео розпочинається після зупинки транспортного засобу ОСОБА_5 та фактично фіксує лише процес складання оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відповідно до п.9 р.ІІІ якої розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

З оглянутого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається, що відповідачем були виконані вимоги вказаної Інструкції в частині роз'яснення ОСОБА_2 його прав та обов'язків, а клопотання про ознайомлення з відеозаписом, в якості дослідження доказу вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, не було задоволено без жодних обґрунтувань, чим порушено права позивача, визначені ст.268 КУпАП, зокрема, право знайомитися з матеріалами справи.

В той же час, незважаючи на заперечення позивачем факту порушення ним Правил дорожнього руху та оспорення ним допущеного порушення, відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що хоча ст.258 КУпАП і передбачає винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, але не забороняє скласти такий протокол, який в розумінні КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення та має підтверджувати або спростовувати наявність складу адміністративного правопорушення та винність особи, якщо вона заперечує та оспорює факт вчинення такого правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що у наданому до суду відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, колегія суддів вважає, що відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, наявність порушення ОСОБА_2 пп.«д» п.2.9 Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, до суду надано не було.

Частинами 1, 2 ст.90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Колегія суддів критично ставиться до показів інспектора ОСОБА_6, що був допитаний в якості свідка судом першої інстанції, оскільки останній являється колегою інспектора Сапожника С.М., тобто особи, яка винесла оскаржуване рішення та є зацікавленою особою, а тому його свідчення не можуть бути розцінені судом як об'єктивні.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що суд першої інстанції допитував відповідача у якості свідка, зокрема в матеріалах справи відсутні присяга Сапожника С.М. та розписка останнього про попередження про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст.384, 385 КК України.

Апелянт в апеляційній скарзі заявляв клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у оператора мобільного зв'язку докази у вигляді роздруківки телефонних дзвінків за 24 липня 2017 року за номером телефону позивача, однак апелянтом не було зазначено заходи, які були вжиті для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та причини неможливості самостійного отримання вказаного доказу. В судовому засіданні представник апелянта не наполягав на задоволенні даного клопотання.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з огляду на відсутність жодних належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а також правомірності складання та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24 липня 2017 року серії АР №368986, та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, у зв'язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 25 січня 2018 року скасувати і ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24 липня 2017 року серії АР №368986.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма