Справа № 826/3384/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2018 року № 826/3384/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернувся ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича за участю третьої особи - ОСОБА_3, в якому просить:

- визнати нечинним і скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 31231455) від 05.09.2016 року;

- скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 258 кв. м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0), номер запису - 16221170.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. здійснив державну реєстрацію права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, за ОСОБА_3 - новим іпотекодержателем. Протиправність такої реєстрації, на думку позивача, полягає у порушенні вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а саме: вона здійснена до закінчення 30-денного строку для задоволення вимоги ОСОБА_3 як іпотекодержателя.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Відповідач і третя особа до суду не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали), суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2013 року між ОСОБА_4 (Боржник) та ПАТ «Страхова компанія «В. і П.» (Кредитор-1), ПАТ «Інформаційно-видавнича група «Телеграфъ» (Кредитор-2), ПАТ «Велта» (Кредитор-3), ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» (Кредитор-4) укладено угоду про проведення розрахунків.

Для забезпечення виконання грошових зобов'язань ОСОБА_1, що випливають та/або виникнуть у майбутньому з угоди про проведення розрахунків від 30.05.2013 року, між останнім (Іпотекодавець) та ПАТ «Страхова компанія «В. і П.», ПАТ «Інформаційно-видавнича група «Телеграфъ», ПАТ «Велта», ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» як Іпотекодержателями 30.05.2013 року укладено договори іпотеки.

Предметом іпотеки стала належна позивачеві на праві власності квартира АДРЕСА_1, загальною площею 258 кв. м.

У подальшому, на підставі договорів про відступлення права вимоги від 26.05.2016 року, укладених між ПАТ «Страхова компанія «В. і П.», ПАТ «Інформаційно-видавнича група «Телеграфъ», ПАТ «Велта», ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» як Первісними іпотекодержателями з ОСОБА_3 (Новий іпотекодержатель), Первісні іпотекодержателі передали Новому усі права вимоги за договорами іпотеки від 30.05.2013 року, укладеними ними з ОСОБА_1

Про відступлення права вимоги ОСОБА_3 повідомив позивача у своєму листі, який ОСОБА_1 отримав 01.09.2016 року, що підтверджується матеріалами справи. Також у цьому листі-вимозі третя особа вимагала сплатити кошти у сумі 3222040, 33 грн. на його ім'я за зазначеними реквізитами.

05.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 258 кв. м та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 16221170.

У своєму наступному листі від 07.09.2016 року ОСОБА_3 вимагав від позивача звільнити вказану квартиру протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на предмет іпотеки, позивач звернувся до суду з цим позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Враховуючи вищезазначені норми права, законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання за договором перед іпотекодержателем.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відтак, наведені положення Закону свідчать на користь висновку про те, що договори іпотеки не є підставою, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, чого відповідачем при прийнятті відповідного рішення до уваги взято не було.

Крім того, згідно з п. 6.2 договорів іпотеки, укладених між позивачем та первісними іпотекодержателями 30.05.2013 року, у випадках, передбачених п. 6.1 цієї статті Договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення відповідного порушення протягом 30 календарних днів з моменту отримання Іпотекодавцем цієї вимоги. Якщо протягом встановленого 30-денного строку вимога Іпотекодержателя залишається невиконаною, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 6.3 цих договорів іпотеки, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя; інші способи, що не суперечать законодавству України на момент звернення стягнення.

Відповідно до п. 6.4 договорів іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель зобов'язаний не менше ніж за 30 календарних днів до прийняття предмету іпотеки у власність письмово повідомити Іпотекодавця про своє рішення. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження в Договорі, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

У п. 6.5 зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом продажу Іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Отже, за договором іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Таким чином, сторони за договорами іпотеки дійшли згоди, що право власності на об'єкт заставленого майна виникає лише у певному випадку, а саме: на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

При відступленні права вимоги ОСОБА_3 останній вважається стороною вказаних договорів іпотеки, тобто, повинен дотримуватися всіх вказаних у них умов та положень.

У той же час, в матеріалах справи відсутні докази укладання договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, вимога про сплату на користь ОСОБА_3 коштів у сумі 3222040,33 грн. міститься лише у листі, який ОСОБА_1 отримав 01.09.2016 року. Письмова вимога про усунення порушення, яка б відповідала нормам ст. 35 Закону України «Про іпотеку» відповідачем та третьою особою суду не надана.

З огляду на вищевикладене, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення про проведення державної реєстрації права власності квартири АДРЕСА_1, загальною площею 258 кв. м за ОСОБА_3, оскільки це суперечить викладеним вище положенням договорів іпотеки, зважаючи на відсутність належної вимоги про усунення порушень, дотримання 30-денного строку її виконання, відсутність укладеного між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та в силу відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є обов'язковими умовами для звернення стягнення на предмети іпотеки.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №1952-IV).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №1952- IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону №1952- IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з частиною 1 цієї ж статті, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону №1952- IV, державним реєстратором є нотаріус.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону №1952- IV, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону №1952- IV, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Суд зазначає, що законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на нерухоме майно.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31231455, номер запису про право власності 16221170 за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 258 кв. м, де підставою виникнення права власності зазначено договори іпотеки, від 30.05.2013 року, видані ним.

Наведені обставини свідчать про те, що відповідачем нотаріальна дія з нерухомим майном - предметом іпотеки не вчинялась, посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно не мало місця, а тому у нотаріуса не було повноважень на прийняття оскаржуваного рішення та проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З огляду на встановлені факти, суд робить висновок, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31231455 від 05.09.2016 року, про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 258 кв. м є противоправним та підлягає скасуванню. Відповідно, скасуванню підлягає і внесений на підставі цього рішення запис до Державного реєстру прав № 16221170.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1952- IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 205, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича індексний номер: 31231455 від 05.09.2016 року.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 258 кв. м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0) за ОСОБА_3 (номер запису - 16221170).

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його підписання за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов