Справа № 803/347/18
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року ЛуцькСправа № 803/347/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю представника позивача Лисюка В.В.,

представника відповідача Мартинишин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.07.2016 року №167, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби в запас на підставі пункту а частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 167 від 15.07.2016 року щодо продовження ОСОБА_1 строку контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації є протиправним, адже у відповідності до п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з закінченням строку контракту. Крім того, позивач наголошує, що вказаний контракт продовжений в односторонньому порядку, оскільки за три місяці до закінчення контракту від в усній формі звертався до командування військової частини з приводу його звільнення з військової служби. Про те його повідомили, що звільнитися він не зможе, а контракт буде продовжено у зв`язку з дією особливого періоду. Позивач вважає, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Враховуючи наведене, позивач просить визнати протиправним та скасувати вищевказаний наказ та просить визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати звільнити його з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

У відзиві відповідач позовні вимоги заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом 2 ч. 3 цієї ж статті та ч. 8 ст.26 цього Закону. Крім того, представник відповідача наголосив, що відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», з 18 березня 2014 року настав особливий період, а строк дії контракту про проходження військової служби закінчився саме в час настання особливого періоду. Враховуючи, що було оголошено мобілізацію і настав особливий період військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених ч. 8 ст.26 . Отже, враховуючи те, що у проміжках між періодами проведення мобілізації особливий період не припинявся, підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 167 від 15.07.2016 року немає. А, відтак, немає підстав для звільнення позивача з військової служби в зв`язку з закінченням дії контракту.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, просила в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що 17 липня 2013 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Пунктом 3 цього контракту визначено, що він є строковим та укладений відповідно до строків, встановлених законодавством, за погодженням сторін на три роки.

Згідно пункту 4 зазначеного контракту сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні з повідомленням причин, визначених нормативно-правовими актами.

В позовній заяві позивач стверджував, що за три місяці до закінчення контракту від в усній формі звертався до командування військової частини з приводу його звільнення з військової служби.

15 липня 2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) № 167, яким строк дії контракту ОСОБА_1 відповідно до абзацу 2 частини 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.

10 жовтня 2017 року позивачем було подано рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту.

Однак, листом від 09лютого 2018 року командуванням військової частини НОМЕР_1 позивачу було відмовлено у задоволенні рапорту.

Не погоджуючись з продовженням дії вказаного контракту, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір у даній справі, суд керувався наступним.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.

Згідно частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту (пункт а).

Водночас, відповідно до частини 9 статті 23 вказаного Закону у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає особливий період як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Отже, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.

Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ набрав чинності з дня його опублікування - 18 березня 2014 року.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особливий період настав з 18 березня 2014 року, а тому строк дії контракту про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України закінчився саме під час настання особливого періоду.

За таких обставин, коли особливий період настав з 18 березня 2014 року, тобто під час дії контракту позивача, а законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, то дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Враховуючи викладене,суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовляє.
Керуючись статтями 243 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текс рішення буде складено 03 квітня 2018 року.

Суддя В.Д. Ковальчук