Справа № 826/14624/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 року 16:55 № 826/14624/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді Кузьменко А.І., суддів: Добрівської Н.А., Маруліної Л.О., при секретарі Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Держави - гаранта права - Кабінету Міністрів України

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Кривовяз О.В.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Держави - гаранта права - Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач, КМУ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 23 листопада 2017 року, просив: визнати протиправною дію щодо відмови у розгляді заяви по суті; визнати протиправною дію - свідоме приниження честі й гідності; визнати протиправною дію - свідоме посягання на життя і здоров'я; визнати протиправною дію - не визнання Конституції та Законів України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він отримав ядерну шкоду, заподіяну здоров'ю при ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році, що призвело до встановлення йому І групи інвалідності.

Вказана ядерна шкода, на думку позивача, повинна бути відшкодована державою в особі Кабінету Міністрів України, як оператора ядерної установки ЧАЕС, відповідно до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду і фінансове забезпечення», Цивільного кодексу України, Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду шляхом прийняття рішення та здійснення одноразової виплати.

З відповідною заявою про виплату одноразової страхової компенсаційної допомоги в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян ОСОБА_1 звернувся до Кабінету Міністрів України.

Проте, на думку позивача, відповідач не відреагував на вказану заяву та протиправно переадресував її до Міністерства соціальної політики України, яке своїм листом з посиланням на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», скасував право, та не здійснив такої виплати.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що до Секретаріату Кабінету Міністрів України надійшов лист ОСОБА_1 щодо відшкодування ядерного збитку. Вказане звернення направлено до Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України 04 вересня 2017 року за №41-Р-020307/26 для розгляду та надання відповіді на звернення в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Також, відповідач посилається й на те, що чинним законодавством передбачена виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щорічної допомоги на оздоровлення у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Проте, позивачем не зазначено, що останній скористався своїм правом звернення до відповідного органу та отримання одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю та йому було відмовлено у цьому праві.

Крім того, відповідач зазначив, що він не є оператором ядерної установки у розумінні Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Міністерства соціальної політики України стосовно відписки на заяву не за адресою залишено без розгляду на підставі клопотання позивача, заявленого в підготовчому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 19 березня 2018 року позивач позовні вимоги підтримав та зазначив, що він звернувся до Кабінету Міністрів України із заявою про виплату йому одноразової страхової компенсаційної допомоги в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в порядку Закону України «Про звернення громадян», проте, відповідач протиправно переадресував вказану заяву до Міністерства соціальної політики України та не здійснив такої виплати, чим порушив вимоги чинного законодавства України.

В судовому засіданні 19 березня 2018 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, надавши суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом І групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями посвідчень серії НОМЕР_1, НОМЕР_2.

31 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Кабінету Міністрів України із заявою, відповідно до якої просив Державу - гаранта права, оператора ядерної установки ЧАЕС, Кабінет Міністрів України в особі В. Гройсмана забезпечити виконання вимог Закону, та невідкладно виплатити одноразову страхову компенсаційну допомогу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на день виплати на підставі довідки про стан здоров'я.

Відповідно до наданої суду копії листа Управління з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 повідомлено про те, що його лист, який надійшов до Кабінету Міністрів України, надіслано Міністерству соціальної політики України, Міністерству охорони здоров'я України 04 вересня 2017 року за №41-Р-020307/26 відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду і надання відповіді.

Департаментом соціального захисту постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики України розглянуто звернення ОСОБА_1 та листом від 04 жовтня 2017 року №430/0/78-17/292 останнього повідомлено про те, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено гарантовані державою пільги та компенсації для громадян, віднесених до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте, не передбачено відшкодування ядерного збитку.

Вважаючи вказані вище дії Кабінету Міністрів України протиправними та такими, що суперечать Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду і фінансове забезпечення», Цивільного кодексу України та Віденської конвенції про цивільну відповідальність, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 цього ж Закону передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно з положеннями частин 1, 4, 6 та 7 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

При цьому, частиною 3 цієї ж статті передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду (частина 1 статті 14 Закону України «Про звернення громадян»).

Частинами 1 та 3 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

В той же час, статтею 18 цього ж Закону визначені права громадянина при розгляді його заяви чи скарги, зокрема, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Абзацом 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян» визначено обов'язок органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

У відповідності до підпункту 51 пункту 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423, Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу з виплати передбаченої законодавством компенсації та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1, користуючись своїм правом, звернувся до Кабінету Міністрів України з письмовою заявою, яка відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», щодо забезпечення виконання вимог Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та їх фінансове забезпечення» та виплати йому одноразової страхової компенсаційної допомоги за заподіяну ядерну шкоду.

Вказане звернення позивача отримано Кабінетом Міністрів України та у зв'язку з тим, що питання, висвітлені у ньому, віднесені до компетенції, у тому числі, Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України, на виконання вимог частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» переадресовано за належністю останнім, про що повідомлено ОСОБА_1

У зв'язку із зазначеним, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України в частині відмови у розгляді заяви ОСОБА_1, оскільки при перенаправлені заяви позивача на адресу Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України для розгляду та надання відповіді, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені Законом України «Про звернення громадян».

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не оскаржується відмова Міністерства соціальної політики України у відшкодуванні йому ядерної шкоди, як і не ставиться питання про зобов'язання Міністерства соціальної політики України здійснити таке відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем доведено правомірність своїх дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України,а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а також враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуюча суддя - А.І. Кузьменко

Судді: Н.А. Добрівська

Л.О. Маруліна