Справа № 450/2647/13-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 450/2647/13-а

адміністративне провадження № К/9901/1875/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №450/2647/13-а

за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконними та скасування рішень

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області (у складі судді Мусієвського В. Є.) від 18 грудня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів Улицького В. З., Гулида Р. М., Кузьмича С. М.) від 18 березня 2014 року, установив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Сокільницької сільської ради, в якому просив визнати незаконним та відмінити рішення від 11 серпня 2006 року № 54, від 23 листопада 2012 року № 386.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішенням Сокільницької сільської ради від 11 серпня 2006 року № 54 скасовано рішення Сокільницької сільської ради від 25 жовтня 2005 року № 213, яким йому надано земельну ділянку пл. 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку у кварталі малоповерхової забудови по вул. Успенській в с. Сокільники. Рішенням Сокільницької сільської ради від 23 листопада 2012 року № 386 відмовлено у виділенні земельної ділянки пл. 0,12 га для будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд по вул. Успенській з відсутністю кварталу забудови гр. ОСОБА_2 Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними і йому слід надати земельну ділянку з встановленням межових знаків. Також наголошує на тому, що всі без винятку погодження на проведення забудови земельної ділянки по вул. Успенській в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області були вчинені у 2005 році.

3. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 квітня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. 05 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року у справі № 450/2647/13-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

7. Ухвалою від 31 січня 2018 року справа № 450/2647/13-а прийнята до провадження та призначено до касаційного розгляду у судове засідання на 14 лютого 2018 року.

8. У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання 14 лютого 2018 року, розгляд справи відкладено до 28 лютого 2018 року.

9. 28 лютого 2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача.

10. 12 березня 2018 року на адресу суду від Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області надійшла заява від 03 березня 2018 року, в якій відповідач заперечує стосовно задоволення вимог касаційної скарги, просить залишити в силі рішення першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції. Також просить проводити розгляд справи за відсутності представника.

11. Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2018 року справу призначено до касаційного розгляду у судовому засідання на 28 березня 2018 року.

12. 28 березня 2018 року представники сторін у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25 жовтня 2005 року № 213 ОСОБА_2 надано згоду на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в кварталі забудови по вул. Успенській, згідно генерального плану забудови, на земельній ділянці № 8 площею 0,12 га.

14. Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11 серпня 2006 року № 54 «Про перегляд протесту прокурора Львівської міжрайонної природоохоронної прокуратури» сесія сільської ради, розглянувши протест прокурора Львівської міжрайонної природоохоронної прокуратури від 10 серпня 2006 року № 1013 на рішення від 25 жовтня 2005 року № 213 сесії Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області «Про дозвіл на реконструкцію, переобладнання, добудову житлових будинків та будівництво в с. Сокільники», вирішила протест задовольнити та скасувати вказане рішення в частині п. 1.5 про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських будівель жителям села в кварталі забудови по вул. Успенській, зокрема і позивачу.

15. Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 листопада 2012 року № 386 «Про виділення земельних ділянок під ОЖБ» відмовлено, зокрема, і ОСОБА_2 у виділенні земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Успенській, у зв'язку із відсутністю там кварталу забудови.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, відмовляючи в частині задоволення позовних вимог про скасування рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25 жовтня 2005 року № 213 зазначили, що вказане рішення прийнято в межах чинного законодавства, оскільки Львівською міжрайонною природоохоронною прокуратурою виявлено його невідповідність вимогам закону та позивачем на момент його скасування не реалізовано суб'єктивне право.

17. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 листопада 2012 року № 386, суди вказали про відсутність кварталу забудови по вул. Успенській, що підтверджено актом комісії органу місцевого самоврядування, який міститься у матеріалах справи і є додатком до протоколів сесії сільської ради на якій було прийнято оскаржуване рішення.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд як на доказ відсутності кварталу забудови, послався на акт, якого в матеріалах справи немає та який у судовому засіданні не досліджувався. Рукописні тексти різного змісту, підписи, вчинені на заяві ОСОБА_2 невстановленими особами, не можуть бути актом, на який покликається суд, та є неналежними доказами. Також зазначає про необґрунтовану відмову у задоволенні його клопотання про виклик та допит як свідка ОСОБА_3 для з'ясування обставин щодо прийняття сільського радою від 11 червня 2008 року № 362 «Про затвердження містобудівного обґрунтування кварталу забудови по вул. Успенській», оскільки ОСОБА_3 як і йому рішенням від 25 жовтня 2005 року № 213 також було надано земельну ділянку по одній і тій же вулиці одного і того ж кварталу забудови, та клопотання про об'єднання в одне провадження даної адміністративної справи з іншою адміністративною справою, а саме за позовом ОСОБА_3 до Сокільницької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішень.

V. ОЦІНКА СУДУ

19. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

20. Відповідно до положень ст.159 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинна на момент прийняття оскаржуваних судових рішень) законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

21. Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанції по суті спору передчасними, а рішення судів такими, що не відповідають вимогам ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

22. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

23. Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

24. Позивач у позовній заяві при обґрунтуванні своїх вимог зазначав, що рішенням відповідача від 25 жовтня 2005 року за № 213 йому надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку - діл. № 8 - 0,12 га, яка надана в кварталі малоповерхової житлової забудови по вул. Успенкій, а рішенням від 27 грудня 2005 року за № 245 йому передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку надану раніше для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку для ведення ОСГ. Вказував, що вилучити у нього земельну ділянку можливо лише за його згодою або в судовому порядку, оскільки рішення від 25 жовтня 2005 року № 231 носить індивідуальний характер.

25. Проте, суди попередніх інстанцій при відмові у задоволенні позовних вимог про скасування рішення відповідача від 25 жовтня 2005 року № 213, зазначивши, що позивач не реалізував свого суб'єктивного права, належним чином вказані доводи позивача не перевірили та не встановили характер правовідносин та зміст прав та інтересів, за захистом яких звернувся до суду позивач, хоча це є вирішальним при визначенні юрисдикції для судового розгляду справи з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом України, зокрема, в постановах від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14 та від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, відповідно до якої спори, предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, розгляду за правилами КАС не підлягають; у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

26. Докаказів, які підтверджують порушення прав власності чи користування земельною ділянкою, судами у позивача не витребовувалися та не досліджувалися.

27. Крім того, Суд зазначає, що ч. 3 ст. 2 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

28. Колегія суддів звертає увагу, що судами фактично не з'ясовано всі підстави та обставини винесення відповідачем оскаржуваних рішень, обґрунтованість їх прийняття в цілому та відповідні аргументи позивача. Так, зокрема рішення від 23 листопада 2012 року № 386 стосується не лише позивача, а і інших осіб, які до участі у справі не залучались, тоді як прийняті у справі рішення (як при відмові у позові, так і у разі його задоволення) можуть вплинути на їх права, інтереси та обов'язки. Судами також не з'ясовано чи розглядались в судовому порядку позови інших осіб, яким відмовлено у виділенні земельної ділянки оскаржуваним рішенням від 23 листопада 2012 року № 386.

29. Слід також зазначити, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування рішення від 23 листопада 2012 року № 386 застосував ст. 25 Закону України «Про планування та забудову територій», який станом як на прийняття оскаржуваного рішення сільської ради, так і станом на прийняття судом рішення втратив чинність на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 11 лютого 2011 року № 3038-VІ.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, вказаним обставинам належної правової оцінки не надав, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

30. За змістом ч. 1, 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

31. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

32. Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

33. При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

34. За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

35. Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, в тому числі з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 363/2449/14-а щодо підсудності спорів даної категорії.

Керуючись ст. 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб