Справа № 336/5980/17(2-а/336/536/2017)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 березня 2018 рокусправа № 336/5980/17(2-а/336/536/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Кругового О.О. Шлай А.В.

перевіривши на відповідність нормам Кодексу адміністративного судочинства України матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року

по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2017 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті та відомостей інтернет-порталу Укрпошти, який забезпечує відстеження поштових відправлень за штрихкодовими ідентифікаторами /відправлення № 360/, адміністративний позов ОСОБА_1 відправлений 19 жовтня 2017 року) позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі по тексту Шевченківське ОУПФУ м. Запоріжжя) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОУПФУ м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій повернутий позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, 11 грудня 2017 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті та відомостей інтернет-порталу Укрпошти, який забезпечує відстеження поштових відправлень за штрихкодовими ідентифікаторами /відправлення № 790/, апеляційна скарга ОСОБА_1 відправлена 08 грудня 2017 року) позивач ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 12 частини 1 перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, отримавши апеляційну скаргу, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її відповідність вимогам статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам статей 186, 187 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакціях чинних на момент подання апеляційної скарги, було встановлено, що зазначену апеляційну скаргу було подано з порушенням вимог закону, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, що полягають в наступному.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, апеляційну скаргу було подано з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, тобто, після закінчення строків апеляційного оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року, а також з порушенням вимог частини 3 статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, адже скаржником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено чи бажає скаржник ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, чи просить суд розглянути адміністративну справу за її відсутності, з порушенням вимог частини 6 статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, оскільки скаржником ОСОБА_1 до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору або документ в підтвердження звільнення скаржника ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом, а також скаржником ОСОБА_1 у вступній частині апеляційної скарги (абз.1) не вірно зазначено прізвище, імя, по-батькові позивача, зокрема, замість «…за адміністративним позовом ОСОБА_1» вказано «…за адміністративним позовом ОСОБА_3» та не вірно зазначено «…якою відмовлено мені у звільненні від сплати судового збору.», оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року не відмовлено у звільненні від сплати судового збору, а повернуто позивачу адміністративний позов.

Ухвалою судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року залишена без руху, у звязку з не відповідністю вимогам статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, та пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, тобто, після закінчення строків апеляційного оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року скаржнику ОСОБА_1 надано строк на їх виправлення протягом десяти днів включно з моменту отримання копії ухвали судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху, а саме: скаржнику ОСОБА_1 пропонувалось протягом десяти днів включно з моменту отримання копії ухвали судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху надати суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року із зазначенням поважних підстав для поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року з наданням відповідних доказів, а також зазначити чи бажає скаржник ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, чи просить суд розглянути адміністративну справу за її відсутності, надати суду апеляційної інстанції документ про сплату судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом на суму 1600 грн. на підтвердження сплати судового збору.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що копія ухвали судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху отримана особисто скаржником ОСОБА_1 23 лютого 2018 року, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах адміністративної справи, однак ухвала судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року протягом десяти днів включно з моменту її отримання скаржником ОСОБА_1 виконана частково, зазначені недоліки скаржником ОСОБА_1 протягом десяти днів включно з моменту її отримання усунені частково, з яких вбачається наступне.

01 березня 2018 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті, а також відомостей інтернет-порталу Укрпошти, який забезпечує відстеження поштових відправлень за штрихкодовими ідентифікаторами /відправлення № 676/, заява ОСОБА_1 відправлена 26 лютого 2018 року) від скаржника ОСОБА_1 на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшла заява про усунення, на думку скаржника ОСОБА_1, недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої, на виконання вимог статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, скаржник ОСОБА_1 звертається до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року, вказавши, що копія оскаржуваної ухвали суду першої інстанції отримана нею 07 грудня 2017 року, надаючи в підтвердження останнього копію поштового конверту з штрихкодовим ідентифікатором /відправлення № 565/.

Однак, в порушенням вимог частини 3 статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, скаржником ОСОБА_1 повторно не зазначено чи бажає скаржник ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, чи просить суд розглянути адміністративну справу за її відсутності; у вступній частині, ніби то виправленої апеляційної скарги (абз.1), скаржником ОСОБА_1 знов ж таки не вірно зазначено прізвище, імя, по-батькові позивача, зокрема, замість «…за адміністративним позовом ОСОБА_1» вказано «…за адміністративним позовом ОСОБА_3» та не вірно зазначено «…якою відмовлено мені у звільненні від сплати судового збору.», оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року не відмовлено у звільненні від сплати судового збору, а повернуто позивачу адміністративний позов а також в порушення вимог частини 6 статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, скаржником ОСОБА_1 повторно не додано документ про сплату судового збору або документ в підтвердження звільнення скаржника ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом.

Разом з тим, як вбачається із змісту заяви скаржника ОСОБА_1, яка надійшла на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 01 січня 2018 року, заява містить вимогу, відповідно до змісту якої скаржник ОСОБА_1 повторно звертається до суду апеляційної інстанції з проханням про звільнення скаржника ОСОБА_1 від сплати судового збору, відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакціях чинних на момент подання апеляційної скарги, повторно вказуючи, що скаржник ОСОБА_1 знаходиться у скрутному майновому становищі, є пенсіонеркою, пенсія якої становить 1049 грн., інших доходів немає.

Розглянувши повторне клопотання скаржника ОСОБА_1 про звільнення скаржника ОСОБА_1 від сплати судового збору, а також вивчивши наведені у ньому підстави, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат врегульовані статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України, яка кореспондується з приписами частин 1, 2 статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.

Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат або звільнити від їх сплати повністю або частково, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Також, виключний перелік заяв та клопотань, за подання яких не справляється судовий збір, встановлений частиною 2 статті 3 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.

Статтею 5 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, також встановлено перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Зазначені переліки є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

З огляду на викладене, повторно зазначаємо, що скаржник ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які звільнені від сплати судового збору та повинна сплачувати судовий збір.

Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей 132, 133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Проте, повторні посилання скаржника ОСОБА_1 на відсутність коштів на сплату судового збору є необґрунтованими, а дана обставина не є встановленою законом підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Приписами статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Також, вважаємо за необхідне звернути увагу на те, що у відповідності до висновків викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала "розгляд судом". Враховуючи ці чинники, далі суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду (п. 60, 61).

Також, суд у пунктах 62, 66 та 67 вказаного рішення дійшов висновку, що судовий збір у розмірі середнього річного заробітку в країні є значним та надмірним, що становить непропорційне обмеження права доступу до суду.

Вказані висновки Європейського суду з прав людини кореспондуються з положеннями статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства в Україні, а саме, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обовязків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору, незалежно від того є вони платниками податків чи субєктами владних повноважень.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків.

Застосовуючи вказані положення Кодексу адміністративного судочинства України та висновки Європейського суду з прав людини до конкретних обставин справи, зазначаємо, що сума судового збору, яка підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги складає 1760 грн., що не перевищує одного розміру мінімальної заробітної плати, а отже не є значною та надмірною, а також не становить непропорційного обмеження права доступу до суду.

Втім, стаття 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість зменшення розміру належних до оплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк.

Однак, з урахуванням наведених норм права, повторно наголошуємо на тому, що єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є майновий стан заявника, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, податкова декларація про доходи, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Наведення доводів, обґрунтування повязаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на цю особу.

У розумінні приписів статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

При цьому, скаржник має довести існування фінансових труднощів.

Водночас, скаржником ОСОБА_1 повторно не надано суду апеляційної інстанції жодних доказів наявності обставин щодо відсутності коштів на сплату судового збору, як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Отже, доводи скаржника про відсутність коштів на сплату судового збору не свідчать про неможливість сплатити судовий збір і не є підставою звільнення від сплати судового збору.

Аналіз такого врегулювання та судової практики дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

При цьому звертаємо увагу скаржника ОСОБА_1 на тому, що клопотання про звільнення скаржника ОСОБА_1 від сплати судового збору вже було заявлено скаржником ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги із зазначенням аналогічних причин неможливості сплати судового збору та було залишено суддею без задоволення, про що також було зазначено в ухвалі судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Прокопчук Т.С. від 15 січня 2018 року.

З урахуванням вимог статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, з власної ініціативи.

Крім того, даною статтею передбачено безпосереднє право суду, а не обовязок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору.

Сплата ж судового збору за подання апеляційної скарги, в силу положень статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов'язком сторони, що звертається до суду з апеляційною скаргою.

Оскільки скаржником ОСОБА_1 повторно не надано суду апеляційної інстанції належних доказів в обґрунтування обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, підстави для звільнення від сплати судового збору, наведені в клопотанні не можуть бути визнані поважними, в зв'язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Станом на 06 березня 2018 року включно недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Враховуючи наявність вказаних недоліків, не зазначення чи бажає скаржник ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, чи просить суд розглянути адміністративну справу за її відсутності, відсутність документа про сплату судового за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом на суму 1600 грн. на підтвердження сплати судового збору станом на 06 березня 2018 року включно, дана адміністративна справа не може бути розглянута Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом.

Відповідно до частини 2 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року у даній адміністративній справі підлягає поверненню скаржнику ОСОБА_1

Керуючись статтями 169, 298, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій повернути ОСОБА_1.

Розяснити скаржнику, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: А.В. Шлай