Справа № 820/1705/18
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 квітня 2018 р. № 820/1705/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1,61098, код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 2 під., 3 пов.,м. Харків,61022 , ), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у здійсненні перерахунку мого щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідки апеляційного суду Харківської області за № 03-55/108 від 27.03.2017 року;

- скасувати рішення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в протоколі № 2 від 15.01.2018 року про відмову судді у відставці ОСОБА_1 у перерахунку пенсії і встановленні належного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 27.03.2017 року № 03- 55/1084;

- зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки апеляційного суду Харківської області за № 03-55/108 від 27.03.2017 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в сумі 3314 6 грн.б7 коп., з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з грудня 2016 року;

- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на мою користь понесені мною судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн.80 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про судоустрій та статус суддів», «Про пенсійне забезпечення» та усупереч гарантій, встановлений Конституцією України. Також позивач.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2018 року відповідачем було надано відзив у строк встановлений судом, в якому просив суд відмовити у задоволені позову, у зв'язку з тим що матеріальна допомога та інші виплати, які враховуються при обчисленні щомісячного грошового утримання, не є складовою частиною суддівської винагороди.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є суддею апеляційного суду Харківської області у відставці, звільнений з 29.12.2014 року відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та на підставі Постанови Верховної Раді України від 25.12.2014 року №59-VІІ.

Позивач перебуває на обліку в Київському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова, де отримує призначене щомісячне довічне грошове утримання а розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

11.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки від 27.03.2017 року №03-55/108, виданої Апеляційним судом Харківської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У довідці від 27.03.2017 року №03-55/108 вказані суми окладу - 17600,00 грн., надбавки за вислугу років - 14080, 00 грн. та матеріальної допомоги (1/12 окладу) - 1466,67 грн.

01.03.2018 року позивач отримав від Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова витяг з протоколу за № 2 від 15.01.2018 року, в якому зазначено, що у перерахунку пенсії і встановлення належного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 27.03.2017 року №03-55/108 відмовлено.

Позивач не погодився з такими діями відповідача та звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, вказаним спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Таким чином посилання позивача на застосування Закону України «Про оплату праці», Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, згідно яких матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди є безпідставним, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закону України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.

Також, посилання позивача на положення статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд вважає необґрунтованим, оскільки, згідно вказаних норм права отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати є безпідставним, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

При цьому, суд вказує на безпідставність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 лютого 2012 року, № 21-430а11, 6 листопада 2013 року 21-350а13 про те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії та щомісячного грошового утримання, оскільки предметом позову у зазначених справах є перерахунок пенсії державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, а в даному випадку предметом позову є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому спеціальним законом визначено склад суддівської винагороди, який застосовується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, проаналізувавши вказані норми права, суд зазначає, що наразі судді у відставці виплачується за його вибором щомісячне довічне грошове утримання, у максимальному розмірі 90 відсотків заробітної плати (суддівської винагороди) судді, яка обчислюється з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці або пенсія. Тобто, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди. Наразі матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицію Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.02.2018 року по справі № 738/1343/17 (адміністративне провадження № К/9901/2712/17).

За вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, у спірних правовідносинах діяв в межах та у спосіб, які передбачені вимогами чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.257,258,262, 246, 255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.04.2018 року.

Суддя О.М. Тітов