Справа № 433/1878/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року справа №433/1878/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Троїцького районного суду Луганської області від 06 грудня 2017 року у справі № 433/1878/17 (головуючий 1 інстанції Певна О.С., смт. Троїцьке, повний текст сладено 11 грудня 2017 року) за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року, ОСОБА_2, звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з адміністративним позовом до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій відповідача щодо відмови в зарахуванні до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1975 року по 24.06.1979 року - 1 рік 10 місяців 27 днів та строк праці на посадах: слідчого відділу внутрішніх справ Троїцького райвиконкому з 01.08.1979 року по 04.07.1985 - 5 років 11 місяців 4 дні; старшого слідчого відділу внутрішніх справ Троїцького райвиконкому з 05.07.1985 року по 26.08.1993 року - 8 років 1 місяць 22 дні; заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення відділу внутрішніх справ Троїцького району з 27.08.93 року по 16.10.1996 року - 3 роки 1 місяць 20 днів - незаконними;

- зобов'язання відповідача провести з 08 листопада 2016 року розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2, виходячи із належного стажу роботи 39 років 10 місяців 6 днів, у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Постановою від 06 грудня 2017 року Троїцький районний суд Луганської області задовольнив позов.

Визнав дії Білокуракінського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Луганської області щодо відмови в зарахуванні до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1975 року по 24.06.1979 року - 1 рік 10 місяців 27 днів та строк роботи на посадах: слідчого відділу внутрішніх справ Троїцького райвиконкому з 01.08.1979 року по 04.07.1985 року - 5 років 11 місяців 4 дні; старшого слідчого відділу внутрішніх справ Троїцького райвиконкому з 05.07.1985 року по 26.08.1993 року - 8 років 1 місяць 22 дні; заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення відділу внутрішніх справ Троїцького району з 27.08.1993 року по 16.10.1996 року - 3 роки 1 місяць 20 днів, - незаконними.

Зобов'язав Білокуракінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області провести з 8 листопада 2016 року розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2, виходячи зі стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши половину строку навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1975 року по 24.06.1979 року - 1 рік 10 місяців 27 днів та строк роботи на посадах: слідчого відділу внутрішніх справ Троїцького райвиконкому з 01.08.1979 року по 04.07.1985 року - 5 років 11 місяців 4 дні; старшого слідчого відділу внутрішніх справ Троїцького райвиконкому з 05.07.1985 року по 26.08.1993 року - 8 років 1 місяць 22 дні; заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення відділу внутрішніх справ Троїцького району з 27.08.93 року по 16.10.1996 року - 3 роки 1 місяць 20 днів, у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного його розміру, з урахуванням фактично виплаченого.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, пославшись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Троїцького районного суду Луганської області від 06 грудня 2017 року, та прийняти нове рішення яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що органи пенсійного фонду України призначають та виплачують пенсії відповідно до норм чинного законодавства. Вважає, що стаж роботи суддів визначається статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, а відтак, для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів стаж роботи на посаді слідчого не передбачено чинним законодавством. Також вважає, що при стажі роботи у 20 років 8 місяців 23 дні на посаді судді, у позивача розмір довічного грошового утримання судді у відставці не може бути більше 80% від посадового окладу.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п. 2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією судом здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 5 від 28.01.1998 року Управління юстиції в Луганській області ОСОБА_2 на підставі рішення кваліфікаційної комісії суддів Луганської області від 07.08.1998 року призначено суддею Троїцького районного суду Луганської області, що підтверджується записом у трудовій книжці, яку заповнено на ім'я ОСОБА_2 15.01.1969 року (а.с. 9-12).

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 року № 1514 VІІІ, ОСОБА_2 звільнено з посади судді Троїцького районного суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.19-22).

Наказом № 16-О від 28.09.2016 року ОСОБА_2 відраховано зі штату судді Троїцького районного суду Луганської області у зв'язку із звільненням з посади судді за його заявою про відставку (а.с. 23).

Відповідно до довідки Троїцького районного суду Луганської області від 07.11.2016 року № 5/294/2016 стаж ОСОБА_2 як судді, який має право на довічне грошове утримання складає: служба в лавах Радянської армії з 13.11.1972 року по 26.11.1974 року, а саме: 2 роки 00 місяців 14 днів; навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1975 року по 24.06.1979 року - 1 рік 10 місяців 27 дні; слідчий відділу внутрішніх справ Троїцького райвиконкому Луганської області з 01.08.1979 року по 04.07.1985 року - 5 років 11 місяців 4 дні; старший слідчий відділу внутрішніх справ Троїцького райвиконкому з 05.07.1985 року по 26.08.1993 року - 8 років 1 місяць 22 дні; заступник начальника відділу - начальник слідчого відділення відділу внутрішніх справ Троїцького району з 27.08.1993 року по 16.10.1996 року - 3 роки 1 місяць 20 днів; суддя Троїцького районного суду Луганської області з 20.01.1998 року по 28.09.2016 рік - 18 років 8 місяців 9 днів, а всього стаж роботи який враховується на посаді судді станом на 28.09.2016 року складає 39 років 10 місяців 6 днів (а.с. -17).

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 01.11.2016 року за № 2000/16 вих., наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області, заробітна плата ОСОБА_2, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці становила 26100,00 грн. Довідка видана на підставі особового рахунку судді, працюючого на відповідній посаді за вересень 2016 року (а.с. 25).

Згідно повідомлення Білокуракінського об'єднаного УПФУ Луганської області № 42/Б-14 від 30.08.2017 року, ОСОБА_2 отримує щомісячне грошове утримання, яке призначене з 08.11.2016 року. Загальний стаж роботи складає 46 років 03 місяці 22 дні, з яких 20 років 08 місяців 26 днів складає стаж роботи на посаді судді, в тому числі зараховано стаж військової служби 02 роки 00 місяців 14 днів. Стаж роботи на посаді слідчого зараховано до загального стажу роботи. Стаж роботи суддів визначається статтею 137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ. Для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів стаж роботи на посаді слідчого не передбачено чинним законодавством. Право перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутнє (а.с. 18).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та неврахування пенсійним органом до стажу роботи позивача половини строку навчання у вищому навчальному закладі та роботи на посадах слідчого.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VII), який 30.09.2016 року набрав чинності, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, №№ 41-45, ст. 529; 2015 року, №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

На час виходу ОСОБА_2 у відставку був чинним Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), ст. 120 даного Закону передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.1998 року ОСОБА_2 був призначений суддею Троїцького районного суду Луганської області. В той час діяв Закон України від 15.12.1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція також висловлена у роз'ясненні Конституційного Суду України у Рішенні № 8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу а також роботу на посадах слідчого.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні № 10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Окрім того, в рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 Конституційний Суд України вирішив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними згідно із вищенаведеним рішенням, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також, Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»;

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею Троїцького районного суду Луганської області, мав законні сподівання на зарахування періоду навчання у виші та роботи на посадах слідчого до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на наступне.

Внесенням змін у Закон № 2453-VI шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 року № 192-VIІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (набрав чинності 29.03.2015 року) було виключено пункт 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону № 192-VIІ (29.03.2015 року) у позивача вже був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 2Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584» стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Більш того, Верховна Рада України звільнила ОСОБА_2 з посади судді саме у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим вищий законодавчий орган країни не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

Таким чином, з огляду на зазначене, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід зарахувати заявлені позивачем періоди навчання у виші та роботи на посадах слідчого, з чим погоджується суд.

Враховуючи встановлені по справі обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 243, 244, 250, 311, 313 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Троїцького районного суду Луганської області від 06 грудня 2017 року у справі № 433/1878/17 за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанову Троїцького районного суду Луганської області від 06 грудня 2017 року у справі № 433/1878/17 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова