Справа № 817/1559/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"28" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 817/1559/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

за участю секретаря Полоневич Т.Ю.,

сторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" листопада 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Борискіним С.А. в Рівне, відомості про час ухвалення судового рішення та дату складання повного тексту рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Акс-Буд" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017р. ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Акс - Буд" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.10.2017 року №.

Обґрунтовуючи позов товариство зазначає, що оскаржене повідомлення-рішення прийнято за наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки, під час якої контролюючим органом виявлено заниження платником податків значення суми податку на прибуток, задекларованого за 2015 рік на 202 212,00 грн. Позивач з такими висновками відповідача не погоджується та вважає їх безпідставними. Зокрема, зазначає, що описані в акті перевірки господарські операції з контрагентами ТОВ "Торгово-промислова компанія "Алюмакс-Дніпро", ТОВ "Алюпроф Система Україна" за спірний період призвели до фактичного руху активів підприємства, тобто носили реальний характер. Позивач вказує, що до перевірки ним було надано усі необхідні первинні документи на підтвердження того, що поставка товарів від названих контрагентів та їх подальше використання у власній господарській діяльності платника податків дійсно мали місце. Твердження відповідача щодо наявності недоліків у наданих первинних документах, відсутності певних документів та недобросовісності контрагентів платника податків, на думку позивача, не знаходять свого підтвердження аргументованими доводами та спростовуються наданими для суду доказами. Тому, вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.11.2017р. адміністративний позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Акс - Буд" задоволено повністю.

Визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 11.10.2017 №.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Акс - Буд" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 3033 (три тисячі тридцять три) грн. 18 коп.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано скаргу.

Скаржник зазначає, що за наслідками позапланової виїзної документальної перевірки позивача виявлено порушення останнім, зокрема, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, яке полягало в заниженні платником податків показників доходів за 2015 рік, в результаті чого ним було занижено значення суми податку на прибуток, задекларованого за 2015 рік на 202212,00 грн. Відповідач посилається на ту обставину, що підставою вказаних порушень стало не відображення у складі інших доходів позивача доходу від безоплатно одержаних оборотних активів (товарів) від контрагентів ТОВ "Торгово-промислова компанія "Алюмакс-Дніпро" та ТОВ "Алюпроф Система Україна". Зокрема, відповідач вважає, що позивач, як платник податків, не надав контролюючому органу під час перевірки достатніх доказів фактичного вчинення господарських операцій, в тому числі щодо підтвердження транспортування товарів. Крім того, відповідач наголошує, що під час перевірки позивачем не надано документів, які засвідчують якість по отриманих товарах. Тому вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення правомірним, в зв'язку з чим просить постанову суду скасувати , як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 04.09.2017 по 15.09.2017 Головним управлінням ДФС у Рівненській області на підставі наказу від 17.08.2017 №1164 та направлень від 01.09.2017 №1155/17-00-14-01, №1154/17-00-14-01, №1153/17-00-14-01 (а.с.47-50) проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Акс - Буд" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016. Результати даної перевірки оформлені актом №924/17-00-14-01/34580879 від 22.09.2017 (а.с. 8-33).

11.10.2017 ГУ ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" № про збільшення ТзОВ "Акс - Буд" розмір грошового зобовязання по податку на прибуток у загальній сумі 202212 грн. (а.с. 6, 59).

В основу вказаного податкового повідомлення-рішення покладено висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 розділу ІІІ Податкового кодексу України, яке полягало у заниженні платником складу інших доходів за 2015 рік на загальну суму 1 123 401,00 грн. внаслідок не відображення ним у складі інших доходів доходу від безоплатно одержаних оборотних активів (товарів) від ТОВ "Торгово-промислової компанії "Алюмакс-Дніпро" та ТОВ "Алюпроф Система Україна" та на підставі висновків про те, що задекларовані господарські операції із придбання у контрагентів товарів не відбулися у дійсності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем доведено реальність конкретних господарських операцій. Також суд першої інстанції відхилив покликання контролюючого органу на відсутність товарно-транспортних накладних під час перевірки, оскільки наведене не може слугувати єдиною та безумовною підставою для висновків про безтоварність господарських операцій позивача із контрагентами загалом, враховуючи, що з решти наданих платником податків документів вбачається, що рух активів все ж таки мав місце.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 вищевказаної статті для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей визначення суми податку на прибуток підприємств та податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Разом з тим, законодавець не визначив конкретного переліку документів, якими платник повинен підтвердити реальність виконання господарської операції. З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та складення яких узгоджується із законодавчо установленими вимогами щодо оформлення такої операції або із звичаєвою практикою.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (надалі - Закон України №996-XIV, в редакції, чинній на час здійснення господарських операцій), господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України №996-XIV, факт здійснення господарських операцій фіксується первинними документами, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Абзацом 11 статті 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обовязкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Висновок аналогічного характеру відображений у рішенні Верховного суду України від 27.10.2015 у справі 21-1539а15.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 07.05.2015 між ТОВ "Торгово-промисловою компанією "Алюмакс-Дніпро" (надалі постачальник) та ТзОВ "Акс - Буд" (надалі покупець) було укладено договір №07/05-1, предметом якого стала поставка покупцеві алюмінієвих композитних панелей "Alufas" (надалі продукція), кількість і ціна яких визначається у специфікаціях, доданих до договору, на загальну суму 530635,12 грн. (а.с.61-63).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 01.02.2011 між ТОВ "Алюпроф Система Україна" (надалі постачальник) та ТзОВ "Акс - Буд" (надалі покупець) було укладено договір №12/02-11, предметом якого стала поставка покупцеві алюмінієвого профілю "Aluprof" (надалі товар) в асортименті, кількості та за ціню, обумовленими сторонами (а.с.72-76).

01.04.2015 між ТОВ "Алюпроф Система Україна" та ТзОВ "Акс - Буд" було укладено додаткову угоду №3 до вищевказаного договору поставки від 01.02.2011 №12/02-11 (а.с.77-78).

Фактичне виконання сторонами взятих на себе за вказаними договорами зобов'язань, здійснення розрахунків за ними та використання отриманих товарів (робіт, послуг) в межах здійснення власної господарської діяльності позивача прослідковується з: загальних вимог по транспортуванню, зберіганню, обробці АКП і технічних характеристик АКП, що постачають за договором, специфікацій, видаткових накладних, виписок про рух коштів на банківському рахунку позивача, рахунків на оплату, витягів з карток рахунків бухгалтерського обліку, витягів із оборотно-сальдової відомості по рахунку, акту звірки взаєморозрахунків (а.с.64-71, а.с.79-88).

Подальше використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача здійснювалося шляхом його використання у виробничому процесі, що підтверджується договором поставки №10/15 від 03.06.2015р., договором підряду №8/15 від 27.04.2015р., додатковою угодою до договору підряду, специфікаціями виробів та конструкцій, актами прийняття виконаних робіт, виписками про рух коштів на банківських рахунках, видатковими накладними, договором поставки, звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача (а.с.101-153).

Судом встановлено, що надані позивачем для перевірки документи на підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Торгово-промисловою компанією "Алюмакс-Дніпро" та ТОВ "Алюпроф Система Україна" є первинними в розумінні Закону України №996-XIV та Податкового кодексу України, відповідають необхідним вимогам, передбаченим законодавством, а виписані податкові накладні містять усі необхідні реквізити.

Як правомірно вказав суд першої інстанції, сама по собі собою наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам з дотриманням положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов юридично правильного висновку про документальне підтвердження операцій позивача з його контрагентами щодо поставки товару з метою використання у господарській діяльності позивача.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2015 між ТзОВ "Акс - Буд" (надалі підприємство) та ОСОБА_3 (надалі особа) було укладено договір, предметом якого стало надання особою для використання підприємством у службових цілях автомобіля, який належить цій особі (а.с.89-91). Як встановлено судом, саме цей автомобіль використовувався для транспортування придбаних у зазначених контрагентів алюмінієвих композитних панелей та профілів.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно положень 11.1 вищезазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Проте, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників), а не визначають правила податкового обліку валових витрат платників податку. При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

По своїй суті товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак, враховуючи належне оприбуткування та підтверджене використання позивачем у своїй діяльності придбаного у контрагентів товару, факт відсутності товарно-транспортних накладних не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат.

Аналогічну позицію висловлено у рішеннях Вищого адміністративного суду від 08.09.2015 у справі №815/7059/14, 28.10.2015 у справі №808/4187/14, від 27.10.2015 у справі №804/2226/14, від 14.07.2016 у справі №815/4714/15.

У зв'язку із чим висновок суду першої інстанції про правомірне формування позивачем даних податкового обліку ґрунтується на положеннях чинного законодавства, а висновки відповідача є необґрунтованими.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що прийняте із вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права та з вірною правовою оцінкою обставин у справі.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "28" березня 2018 р.