Справа № 820/1064/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

02 квітня 2018 р. Справа № 820/1064/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Індустріального об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991(в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001);

- скасувати рішення Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 18.08.2017 про відмову призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991(в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001);

- зобов'язати Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991(в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) з 18.08.2017 р., тобто з дати звернення, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку, обчисленого за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією та і здійснити відповідні нарахування і виплати пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що останній працював органах Прокуратури України з 22.11.1996 до 06.09.2017, звільнився за власним бажанням, у зв'язку із виходом на пенсію. Відповідно до ст. п.7 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" 17.08.2017 позивач звернувся до Індустріального об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про призначення пенсії за вислугою років. Рішенням відповідача від 18.08.2017 відмовлено позивачу, згідно з Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.263 КАС України, якою унормовано що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Представник відповідача надав до суду відзив, в якому вказав, що підстав для задоволення позову не немає, оскільки відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, управління діяло на підставі та у спосіб визначений Законом України «Про прокуратуру».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 працював в органах Прокуратури України з 22.11.1996 до 06.09.2017.

06.09.2017 звільнився з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Харківської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

17.08.2017 позивач звернувся до Індустріального об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про призначення пенсії за вислугу років,відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХП (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати.

Відповідачемприйнято рішення №611 від 18.08.2017 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та роз'яснено, що з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 не призначаються та не перераховуються. (а.с. 12)

По суті спірних правовідносин суд зазначає.

Згідно статті 50-1 Закону № 1789-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії за цим законом) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Пунктом 5 Розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини п'ятої статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 в частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, положення частини 18 статті 50-1 Закону №1789-XII, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати, з дня набрання чинності Законом №1697-VII, тобто, з 15 липня 2015 року (а отже, й на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії із заявою від 17.08.2017) втратили чинність.

Суд зазначає, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Закону України «Про прокуратуру» в частині обрання редакції останнього закону щодо призначення пенсії за вислугою років.

Так позивач звернувся до відповідача щодо призначення пенсії за вислугою років, з посланням на Закон України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001.

Відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років, з посланням на Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII

Проте, законодавство України не містить положень, якіб дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність, у даному випадку норми Закону України «Про прокуратуру » в редакції від 12.07.2001.

Зокрема, в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Судом встановлено, що станом на 17 серпня 2017 року (момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років) діяли нові норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, які визначені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, тобто згідно статті 86 в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Так, до спірних правовідносин застосовується положення Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (надалі Закон № 1697-VII), які були чинні на час звернення позивача із відповідною заявою про призначення пенсії.

Суд зазначає, що спірним питанням у справі є наявність права на призначення пенсії позивачу за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру».

Гарантії пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначені нормами статті 86 Закону № 1697-VII.

Таким чином, відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки (а.с. 19-23) позивач має стаж роботи на прокурорській посаді достатній для призначення пенсії за вислугу років,у межах положень статті 86 Закону № 1697-VII.

Згідно з вимогами частини другої статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Норми пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII (надалі Закон № 213-VIII) передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Суд зауважує, що Законом № 1697-VII визначений спеціальний вид пенсійного забезпечення громадян, тому саме вимоги цього Закону є пріоритетними для застосування.

Норми статті 86 зазначеного Закону є чинними, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи судом.

Відповідно до вимог статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку обраного способу захисту права позивача, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Так, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, застосування норми Закону №1789-XII (в редакції від 12.07.2001) до спірних правовідносин, яка втратила чинність, суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Закон «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року визначає вид пенсійного забезпечення у спірних правовідносинах, вимоги цього Закону є такими, що підлягають застосуванню.

На виконання п.4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення відповідача від № 611 від 18.08.2017 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років на підставі положень статті 86 Закону України від «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, починаючи з 18 серпня 2017 року та виходячи з розміру 60 % від суми місячної заробітної плати.

За правилами частин першої, п'ятої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не наддасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до вимог частини другої зазначеної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 18.08.2017 року № 611 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) пенсію за вислугу років на підставі положень статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», виходячи з розміру 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії, починаючи з 18.08.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (просп. Московський, буд. 198/3, м. Харків, 61082, код 41248021) на користь ОСОБА_1(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сагайдак В.В.