Справа № 428/1751/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року справа №428/1751/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Арадбей Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 березня 2018 р. у справі № 428/1751/18 (головуючий І інстанції Журавель Т.С.) за позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції Василенка Олександра Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції Василенка Олександра Олександровича (далі - відповідач), в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 290044 від 09.02.2018 року і закрити справу про адміністративне правопорушення (а.с.1).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 березня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с.24-25).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості, зокрема, про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення. У пункті 6 постанови «час та місце скоєння правопорушення» зазначено, що позивач 09.02.2018 року о 19.58 у м. Лисичанську по вул.. Пивоварова 1 керував транспортним засобом та порушив Правила дорожнього руху України. У пункті 2 «місце розгляду справи» зазначено м. Лисичанськ по вул.. Пивоварова 1. Проте, 09.02.2018 року не був у м. Лисичанську та у зазначеному місті немає вул. Пивоварова. Відповідачем не надано жодного доказу скоєння позивачем адміністративного правопорушення у м. Лисичанськ. Наданий відеозапис не містить даних про місце вчинення правопорушення. Також, у постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Отже, на думку апелянта він 09.02.2018 року о 19:58 не скоював адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП у м. Лисичанськ по вул. Пивоварова 1. Крім того, відповідач відповідно до ч.1 ст. 285 КУпАП не оголосив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а саме не назвав місце вчинення правопорушення. Апелянт зазначає, що його зупинили у місті Сєвєродонецьку по вул.. Пивоварова біля підприємства ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», після початку руху від адміністративного корпусу підприємства. Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року № 1376 (далі - Інструкція № 1376), не допускає помилки у постановах у справах про адміністративне правопорушення, оскільки у разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим (п.9 розділу IV) (а.с.29-30).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

09 лютого 2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 290044, інспектором роти №1 батальйону №1 УПП у м. Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Василенка О.О., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.16).

Відповідно до вищезазначеної постанови, позивач 09.02.2018 року о 19 год. 58 хв. в м. Лисичанську по вул. Пивоварова 1, керував автомобілем «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1, без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив пп. «а» п. 19.1 Правил дорожнього руху України.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріалами справи доведено скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем правомірно винесено постанову та застосовано адміністративне стягнення.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2 і 3 статті 122, частина 1 статті 123, статті 124-1 - 126 КУпАП).

Відповідно до пп. «а» п. 19.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до частини 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Тобто, зазначеними нормами передбачено обов'язок водія у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги увімкнути на транспортному засобі, що рухається, фари ближнього (дальнього) світла.

При цьому, вказана норма не містить застережень з якого часу водій повинен увімкнути світловий пристрій, а лише визначає заборону руху без ввімкнення ближнього або дальнього світла, що дає підстави дійти до висновку про необхідність увімкнути світловий пристрій до початку такого руху.

Колегія суддів зазначає, що вказана заборона спрямована на посилення безпеки руху та запобігання виникнення аварійних ситуації, оскільки рух транспортного засобу у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості без ввімкнення такого світлового пристрою створює небезпеку, як для подія так і для інших учасників дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом доданим до матеріалів справи. Як вбачається з відеозапису, позивач у темну пору доби рухався по вул. Пивоварова без ввімкнення світлового пристрою - фар ближнього (дальнього) світла.

Після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, відповідач роз'яснив позивачу суть скоєного ним адміністративного правопорушення, а саме: рух у темну добу без ввімкнення світлових приладів, та роз'яснив позивачу його прав та можливість подання заперечень (клопотань). Позивачем факт скоєння ним правопорушення не заперечувався. Тобто, вказаний відеозапис є достатнім для визначення правопорушення. Крім того, постанова та відеозапис не містять будь-яких посилань позивача про незгоду зі скоєним адміністративним правопорушенням. Буд-яких інших доказів позивачем до суду першої та апеляційної інстанції не було надано.

Стосовно посилання апелянта на те, що позивач 09.02.2018 року не був у м. Лисичанську в якому немає вул. Пивоварова, а відповідачем не надано жодного доказу скоєння позивачем адміністративного правопорушення у м. Лисичанськ, суд зазначає, що дійсно в місті Лисичанськ немає вул. Пивоварова, зазначена вулиця розташована у місті Сєверодонецьк. Разом з цим, як свідчить відеозапис, відповідач при оголошенні постанови вказав дату скоєння адміністративного правопорушення 09.02.2018 року та місце вчинення вул.. Пивоварова. Відповідач є інспектором патрульної поліції, що здійснює патрулювання в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному. Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що його зупинили у місті Сєвєродонецьку по вул.. Пивоварова біля підприємства ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», після початку руху від адміністративного корпусу підприємства. Таким чином, зазначене свідчить, що позивач не спростовує факт скоєння зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення 09.02.2018 року по вул. Пивоварова, та фактично вказує на допущення відповідачем при складені постанови технічної помилки в написанні міста. Суд зазначає, що помилка, допущена інспектором в написанні назви міста де було скоєно адміністративне правопорушення, не впливає на правомірність прийнятого рішення відповідача у формі постанови, враховуючи сам факт вчинення правопорушення позивачем.

Щодо посилання апелянта на те, що за п.9 розділу IV Інструкції N 1376 не допускається помилки у постановах у справах про адміністративне правопорушення, оскільки у разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим, суд зазначає, що норма містить вимоги заповнення постанови, а саме: не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. Порушення зазначених вимог і є підставою вважати бланк зіпсованим. З оскаржуваної постанови не вбачається порушення зазначених вимог, а лише наявність технічної помилки.

Суд не приймає посилання апелянта, як підставу не прийняття відеозапису в якості доказу, на те, що у постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, наданий відеозапис не містить даних про місце вчинення правопорушення, оскільки процесуальне законодавство передбачає подання сторонами доказів, що містять дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), вказаний запис містить необхідні данні щодо правопорушення. Крім того, як зазначалось, факт зупинки та скоєння правопорушення, крім відеозапису, підтверджується поясненнями апелянта в скарзі. Також, відповідачем при оголошенні постанови було зазначено місце скоєння правопорушення, а саме вул.. Пивоварова. Положення КУпАП в частині використання відеозапису для підтвердження наявності чи відсутності складу правопорушення не конституційними не визнавались. Отже, зазначене не дає підстав не приймати вказаний відеозапис, як неналежний доказ.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою, відеозаписом та поясненнями позивача, як на відеозаписі так і в скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 березня 2018 р. у справі № 428/1751/18 - залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 березня 2018 р. у справі № 428/1751/18 - залишити без змін.

Судове рішення проголошено та підписано колегією суддів 03 квітня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Арабей

І.Д. Компанієць