Справа № 803/1598/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа №803/1598/16

адміністративне провадження №К/9901/33141/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Шипуліної Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (судді - Бруновська Н.В., Улицький В.З., Шавель Р.М.) у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОДПІ форми "Ф" від 30.06.2016 № 160722-13, яким їй визначено податкове зобов'язання за платежем "транспортний податок" у сумі 25 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на відсутність обов'язку у платника податку сплачувати транспортний податок, оскільки середньоринкова вартість автомобіля є меншою, ніж встановлена законодавством для обчислення податку, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (http://www.me.gov.ua). Також позивач зазначив, що ОДПІ при визначенні йому суми податкового зобов'язання порушило норми підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, якою встановлено принцип стабільності оподаткування. Оскільки транспортний податок був запроваджений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014, розмір якого, як місцевого податку, встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному. І з огляду на те, що місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15.07.2015 відповідне рішення, обов'язок у платника податку щодо сплати цього податку може виникнути принаймні не раніше 2016 року.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 23.11.2016 адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 30.06.2016 № 160722-13.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог вмотивований посиланням на встановлені в судовому процесі обставини, що середньоринкова вартість автомобіля марки "Toyota, LAND CRUISER 200", стосовно якого позивачу визначено суму податкового зобов'язання згідно з податковим повідомленням - рішенням від 30.06.2016 № 160722-13, згідно з інформацією про середньоринкову вартість автомобіля, яка була отримана позивачем з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, становить 937 020,00 грн; зазначена вартість є меншою встановленого розміру середньої вартості автомобіля (750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016), як об'єкта оподаткування; відповідач не довів, що визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік здійснено з урахуванням положень Методики щодо визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

Львівський апеляційного адміністративного суду постановою від 22.02.2017 постанову суду першої інстанції скасував, в позові відмовив повністю з тих підстав, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 № 909-VІІІ (набрав чинності з 01.01.2016) врегулював питання щодо залежності дії рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків від завчасності його прийняття.

Позивач подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначає, що пунктом 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг. Згідно з розрахунку, зробленого з урахуванням відповідних ознак та параметрів на офіційномо веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (http://www.me.gov.ua), вартість належного позивачу автомобіля становить 937 020,00 грн, яка є меншою від визначеної законом середньоринкової вартості, встановленої на 01.01.2016. При цьому ОДПІ не довела, що визначення податкового зобов'язання згідно з податковим повідомленням - рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, збільшено з урахуванням вимог Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24.03.2017 К/800/8859/17 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою позивача.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити судове рішення апеляційної інстанції в силі як таке, що прийнято відповідно до закону та є належно обґрунтованим.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що громадянка ОСОБА_2 є власником легкового автомобіля марки "Toyota", модель LAND CRUISER 200, 2012 року випуску з об'ємом двигуна 4461 куб. см, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2. Дата першої реєстрації цього автомобіля - 21.08.2013.

Податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" від 30.06.2016 № 160722-13 громадянці ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000,00 грн. Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення слугували відомості про платників транспортного податку, наявні в ІС "Податковий блок", що були отримані з ДФС України. До вказаного переліку платників транспортного податку на 2016 рік включено ОСОБА_2, яка згідно з інформації ДФС України, отриманої від Мінекономрозвитку є власником автомобіля "Toyota, LAND CRUISER 200" з об'ємом двигуна 4461 куб. см, номерний знак НОМЕР_1.

27.10.2016 ОСОБА_2 на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України сформувала розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу за такими параметрами: тип - легкові автомобілі; марка - Toyota; модель - LAND CRUISER 200, 4,5, внутрішнього згорання, дизель, АТ; рік випуску - 2012; пробіг, км - 137 000. За результатами розрахунку середньоринкова вартість транспортного засобу склала 937 020,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац 1 пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Положеннями пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Імперативу цієї норми відповідає норма підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, якою цей імператив підсилюється. Згідно з останньою у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Наряду з нормою підпункту 12.3.5 діє норма підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, якою у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

24.12.2015 Верховна Рада України прийняла Закон України № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком. Цей Закон набрав чинності 01.01.2016.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 № 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм статті 267 Податкового кодексу України, починаючи з 01.01.2016, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928-VIII розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2016 становив 1378,00 грн.

Таким чином, у 2016 році об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500,00 грн.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абзац 2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно пункту 5 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

З огляду на викладене, при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом повинна використовуватися інформація про автомобілі, яка отримана від Мінекономрозвитку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду.

У порушення наведених правових норм, суди попередніх інстанцій обставини справи щодо приналежності належного ОСОБА_2 легкового автомобіля до об'єкту оподаткування транспортним податком відповідно до положень підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не встановили.

Принцип всебічності з'ясування обставин вимагає від суду надати правову оцінку кожному доводу, а у випадку неприйняття - навести відповідні аргументи.

З урахуванням наведеного касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у даній справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 349, статтею 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 скасувати повністю і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна