Справа № 826/1592/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 березня 2018 року № 826/1592/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М., за участі представників: від позивача - ОСОБА_1, від відповідача-1 - Колток О.М., від третьої особи-1 - Білецького Б.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4
до треті особиГоловного територіального управління юстиція у м. Києві (відповідач-1), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни (відповідач-2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (третя особа-1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпресів» (третя особа-2),
про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_4 з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпресів», в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень № 23144234 від 24.07.2015, за яким право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.12.2017).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2017 адміністративну справу №826/1592/16 прийнято до свого провадження суддею Скочок Т.О. та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою С.С., яка діяла як державний реєстратор, під час прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не були враховані положення ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Крім того, за твердженнями представника позивача, державним реєстратором під час реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект» в рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки не було перевірено наявність всіх необхідних документів, які є підставою для проведення державної реєстрації на підставі договору іпотеки. Зокрема, представник позивача стверджує, що він не отримував від ТОВ «Кей-Колект» жодних письмових вимог про усунення порушень з вимогою про виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого договором іпотеки, а також копію договору про відступлення Банком прав вимоги за іпотечним договором на користь ТОВ «Кей-Колект».

У призначене судове засідання 20.03.2018 з'явилися представники позивача, відповідача-1 та третьої особи-1. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просив суд задовольнити їх з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача-1 проти задоволення позовних вимог заперечував під час судового розгляду справи, вказавши, що Головне територіальне управління юстиція у м. Києві оскаржуване рішення не приймало, а тому останнім не допущено порушень прав та інтересів позивача у межах спірних правовідносин. Представник третьої особи-1 також заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що розглядуваний спір не є публічно-правовим, оскільки випливає з договірних відносин, а тому має вирішуватись судом цивільної юрисдикції. Крім того, представником третьої особи-1 наголошено на тому, що на адресу позивача були направлені як повідомлення про відступлення прав вимог за іпотечним договором, так і вимогу про виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором.

Решта осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились та явку своїх представників не забезпечили. При цьому, від відповідача-2 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банком) та ОСОБА_4 (як позичальником) укладено договір про надання споживчого кредиту від 28.04.2007 №0 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого, позивачу надано кредит в сумі 150000,00 доларів США. (що на день укладення цього договору в гривневому еквіваленті становило 757 500,00 грн.).

Відповідно до пп. 1.2.2 п. 1.2 розд. 1 кредитного договору, позичальник зобов?язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 28.04.2017, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

З метою забезпечення виконання умов споживчого кредиту, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки від 28.04.2007 №53731, за умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку, як іпотекодержателю, двокімнатну квартиру, загальною площею - 53,50 кв.м. (з них жила площа - 32,50 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві власності.

Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. та зареєстровано в реєстрі за №1496.

У подальшому, між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, згідно з яким, у зв'язку із укладенням між вказаними особами договору факторингу від 12.12.2011 №1, банк передає ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору.

Вказаний договір відступлення прав вимоги посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. та зареєстровано в реєстрі за №5207-5208.

З урахуванням викладеного, представник ТОВ «Кей-Колект» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової С.С. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 24.07.2015 в частині реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

З наявної у матеріалах справи копії матеріалів реєстраційної справи вбачається, що представником ТОВ «Кей-Колект» для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень разом з вказаною заявою подано наступні документи:

- довідку-розрахунок від 24.07.2015 вих №б/н про розмір боргу за кредитним договором №0 від 28.04.2007 станом на дату складання довідки;

- повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки вих. №734285-юр від 05.01.2015, адресованого ОСОБА_4;

- рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 652 від 20.01.2015 за адресою: АДРЕСА_2, адресат - ОСОБА_4 від ТОВ «Кей-Колект», дата вручення - 09.02.2015;

- виписку з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 (із зазначенням договору іпотеки від 28.04.2007, укладеного з ОСОБА_4.) та виписку з додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011;

- договір іпотеки від 28.04.2007 №53731;

- договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»;

- договір про надання споживчого кредиту від 28.04.2007 №0, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4;

- висновок про вартість об'єкта незалежної оцінки;

- довіреність, паспорт та картка про присвоєння ідентифікаційного номера представника ТОВ «Кей-Колект».

За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів, приватним нотаріусом Цукуровою С.С., як державним реєстратором прав на нерухоме майно, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.07.2015 за індексним номером 23144234, згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «Кей-Колект».

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV (тут і надалі в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності на нерухоме майно, інші речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Нормами ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким учиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону №1952-IV, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Аналогічні положення закріплені і в ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.2013 №3425-XII, відповідно до якої, нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

З аналізу наведених норм права вбачається, що нотаріус виконує функції державного реєстратора у випадках, коли він, при цьому, вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 у справі № К/800/66279/13 (реєстраційний номер в ЄДРСР 42627401) та від 02.02.2016 у справі № К/800/44973/15 (реєстраційний номер в ЄДРСР 55514131).

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив відсутність доказів, які б вказували на вчинення приватним нотаріусом Цукуровою С.С. будь-якої з перелічених у ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріальної дії зі спірним об'єктом нерухомого майна (квартирою). Іншого, відповідачем-2, який у межах спірних правовідносин виступає в якості суб'єкта владних повноважень, не доведено.

Крім того, у силу вимог абз. 1 ч. 7 ст. 3 Закону №1952-IV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», який діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що у разі подання заяви відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, - рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Пунктом 2 Порядку, затвердженого зазначеним наказом, встановленою, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок №868).

Як свідчать наявні у справі матеріали, спірна реєстраційна дія вчинена відповідачем-2 на підставі договору іпотеки від № 53731 від 28.04.2007, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зважаючи на наведені норми та встановлені обставини, суд вважає, що у межах спірних правовідносин приватний нотаріус Цукурова С.С. не мала передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Окремо надаючи правову оцінку діям відповідача-2, виходячи з відповідності наданих заявником - ТОВ «Кей-Колекс» - пакету документів для реєстрації права власності на квартиру, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Тобто, прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень є однією із стадій державної реєстрації.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 1952-IV, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так у період виникнення спірних правовідносин процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначалася Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (надалі - Порядок №868, останній втратив чинність 01.01.2016).

Відповідно до пп. 1 п. 37 Порядку №868, документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 цієї ж статті Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Крім того, у силу положень п. 46 Порядку №868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як вбачається з матеріалів справи, у договорі іпотеки від 28.04.2007 № 53731, а саме: у п.п. 5.1 - 5.4, сторони дійшли згоди про те, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.2, іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться у п. 5.1. вказаного договору.

У разі застосування права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки як спосіб задоволення вимог іпотекоднржателя (абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1, вважається повідомленням іпотекодавця про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, в якості письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень за кредитним договором приватним нотаріусом прийнято до уваги повідомлення ТОВ «Кей-Колект» від 05.01.2015 №734285-юр про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, адресоване ОСОБА_8 Зокрема, в тексті цього повідомлення Товариство доводило до відома позивача про те, що право вимоги щодо повернення заборгованості за кредитним договором від 28.04.2007 №0 була придбана ТОВ «Кей-Колект» у Банку на підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 12.12.2011, а також про те, що ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки від 28.04.2007. Також, ТОВ «Кей-Колект» зазначило, що сумам боргу за кредитним договором станом на 01.12.2013 складає 214 774,59 дол. США (що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсі НБУ станом на 05.01.2015 становить 3 397 755,49 грн.). З урахуванням існуючої заборгованості, ТОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу або зареєструвати право власності на вказаний предмет іпотеки відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В порядку ст.ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» позичальнику (позивачу) було запропоновано у 30-денний термін з дня отримання цього повідомлення виконати основне зобов?язання, шляхом перерахування боргу на певний розрахунковий рахунок або придбання предмет іпотеки з попереднім повідомленням іпотекодержателя про свій намір.

На підтвердження направлення позивачу вказаної письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект» надало відповідачу-2 копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №652, направленого за адресою: АДРЕСА_4 (місце реєстрації проживання ОСОБА_4.), та отриманого, згідно з розпискою, 09.02.2015. На цьому ж рекомендованому повідомленні наявний підпис працівника поштового зв'язку.

При цьому, суд звертає увагу, що доказів того, що ТОВ «Кей-Колект» порушено порядок направлення вимоги іпотекодержателя про усунення порушень за кредитним договором (повідомлення від 05.01.2015 №734285-юр), матеріали справи не містять, а на підтвердження іншого позивачем достатніх доказів не надано.

Суд також відхиляє, як необґрунтовані, посилання представника позивача на положення пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на звернення стягнення на майно боржника переданого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитами виданими в іноземній валюті», відповіднодо до яких не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Так, за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.07.2015, індексний номер 41212890, ОСОБА_4 є власником також іншої квартири за адресою: АДРЕСА_4. При цьому, твердження представника позивача про порушення прав ОСОБА_9, як майнового поручителя за кредитним договором, судом у межах даної справи дослідженню та оцінці не підлягають, оскільки заявлений у даній справі позивач - ОСОБА_4, - згідно з наявними у матеріалах справ доказами, не наділений повноваженнями на представлення інтересів ОСОБА_9

Натомість, враховуючи встановлений судом факт відсутності у відповідача-2 повноважень на вчинення оскаржуваної реєстраційної дії, про що вказано вище, оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень № 23144234 від 24.07.2015 є протиправним та, як наслідок, підлягає скасуванню.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 28.01.2016 №0.0.497568083.1, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., які підлягають присудженню на користь останнього.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 245, 246,250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_6 до Головного територіального управління юстиція у м. Києві (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни (відомості про РНОКПП та місце проживання невідомі), за участі третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ( місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69), Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпресів» (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. В.Чорновола, 41, оф. 201) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни від 24.07.2015, індексний номер 23144234, яким проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_5 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

3. Судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. присудити на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукорової Світлани Сергіївни (службова адреса: АДРЕСА_7).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2018