Справа № 2а/0370/2648/12
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №2а/0370/2648/12

адміністративне провадження №К/9901/688/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

за участю: секретаря судового засідання: Лисенко О.М.,

представника позивача: Цвілюх Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу колективного товариства з обмеженою відповідальністю «Ламікс» на постанову Волинського окружного адміністративного суду (суддя - Волдінер Ф.А.) від 20.09.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 (головуючий суддя - Гулида Р.М., судді: Улицький В.З., Каралюс В.М.) у справі № 2а/0370/2648/12 за позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби до товариства з обмеженою відповідальністю «Ламікс» про стягнення податкового боргу, -

встановив:

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Державної податкової служби (далі - Луцька ОДПІ) звернулась до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ламікс» (далі - ТОВ «Ламікс»), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача податковий борг в розмірі 34036,52 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013, позовні вимоги задоволено та стягнуто з ТОВ «Ламікс» спірну суму податкового боргу з огляду на те, що відповідачем самостійно не сплачено узгоджену суму податкового боргу, а здійсненні контролюючим органом заходи не призвели до його погашення.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій ТОВ «Ламікс» оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог ТОВ «Ламікс» посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 58, 59 Податкового кодексу України та статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідач зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано той факт, що сума податкового боргу за податковими вимогами, на які посилається позивач, ним сплачено, у зв'язку з чим відсутні підстави для повторного притягнення до відповідальності та стягнення спірної суми податкового боргу.

26.03.2018 до Верховного Суду від колективного товариства з обмеженою відповідальністю «Ламікс» надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи відповіді ГУ ДФС у Волинській області від 14.03.2018 №4033/10/03-20-12-07 про відсутність заборгованості станом на 05.03.2018.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши пояснення представника позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, податковий борг в розмірі 34036,52 грн. виник внаслідок несплати відповідачем: самостійно визначених сум орендної плати зазначеної у деклараціях: від 27.01.2010 №2206; від 01.04.2010 № 45980, від 27.01.2012 № 790; сум податкового боргу станом на 01.01.2011, а також нарахованої пені. Крім того, наявність податкового боргу підтверджується витягом з облікової картки платника податку станом на 03.09.2011 року.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).

Згідно із пунктом 20.1.18 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Луцькою ОДПІ вживались заходи щодо погашення платником податкового боргу шляхом надіслання податкових вимог від 18.01.2010 № 1/15 та від 07.07.2010 №2/1040.

За правилами пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Суди попередніх інстанцій правомірно не прийняли доводи відповідача, про що наголошується і в касаційній скарзі, щодо ненадіслання податкової вимоги, а спірна сума заборгованості неправомірно сформована на підставі податкових вимог від 18.01.2010 № 1/15 та від 07.07.2010 №2/1040, оскільки грошові зобов'язання по ним вже були предметом судового та є погашеними.

Так, відповідно до пунктів 59.4 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається (вручається) платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно витягу з облікової картки платника податку станом на 03.09.2011 у відповідача податковий борг наявний з 2010 року і на день розгляду справи в суді першої інстанції не переривався і не був погашений, а відтак відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога додатково боржнику не направляється.

За наведених обставин та з урахуванням, що заходи по погашенню відповідачем податкового боргу не призвели до його погашення, доказів про сплату податкового боргу відповідачем під час вирішення справи судами попередніх інстанцій не надано, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Ламікс» спірної суми податкової заборгованості.

Надана відповідачем відповідь ГУ ДФС у Волинській області від 14.03.2018 №4033/10/03-20-12-07 про відсутність заборгованості по сплаті орендної плати за землю станом на 05.03.2018 не приймається судом до уваги, оскільки не свідчить про відсутність такої заборгованості на час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу колективного товариства з обмеженою відповідальністю «Ламікс» залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Хохуляк

Судді Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна