Справа № 265/7000/17
Суддя: Щербіна А. В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/7000/17
Провадження №2-а/265/62/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, третя особа: ОСОБА_2 соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2017 року ОСОБА_1, в особі адвоката ОСОБА_3, звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області (надалі ОСОБА_2 ПФУ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, третя особа ОСОБА_2 соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради. В обгрунтування позову, з урахуванням уточнень від 09.02.2018 року, зокрема зазначила, що відповідно до пенсійного посвідчення серії АГ №156065, виданого ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області 20.07.2004 року, вона є отримувачем пенсії за віком. У березні 2016 року її було поставлено на облік в ОСОБА_2 ПФУ як отримувача пенсії за віком, оскільки вона перемістилася після початку проведення антитерористичної операції до м.Маріуполя Донецької області, що посвідчується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З березня 2016 року до квітня 2017 року ОСОБА_2 ПФУ щомісячно 12-го числа перераховувало належні до виплати їй суми пенсійного забезпечення.

Разом з тим, у квітні 2017 року без будь-яких пояснень ОСОБА_2 ПФУ було припинено виплату їй пенсії. При цьому жодного рішення про припинення виплати пенсії, прийняття якого передбачено ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», вона не отримувала.

З листа ОСОБА_2 ПФУ від 19.09.2017 №16638/02, їй стало відомо про те, що виплата пенсії була призупинена з 01 квітня 2017 року «на підставі списків, отриманих в порядку обміну інформацією з управлінням соціального захисту населення Лівобережного району м.Маріуполя».

Вважала, що діями, які полягають у невиплаті їй пенсії з 01.04.2017 року, ОСОБА_2 ПФУ грубо порушило охоронювані Конституцією та Законами України її права, в тому числі на соціальних захист, та протиправно позбавило її пенсії як єдиного джерела для існування, оскільки можливість призупинення виплати пенсії, яка раніш була призначена та виплачувалась, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачена.

З огляду на таке ОСОБА_2 ПФУ припинило виплату належної їй пенсії з підстав, не передбачених законом.

Посилаючись, зокрема ст.ст. 19, 22, 24, 46, 55, 64 Конституції України, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», просила суд: 1) визнати протиправними дії Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області щодо припинення з 01.04.2017 року виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1; 2) зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, виплату пенсії за віком з 01.04.2017 року; 3) допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць; 4) зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 267 КАС України.

Відповідач ОСОБА_2 ПФУ подало до суду письмові заперечення проти позову, в яких зокрема зазначило, що з позовом не може погодитися у повному обсязі з огляду на наступне. ОСОБА_1, перебуває на обліку в управлінні, як отримувач пенсії за віком з березня 2016 року. Виплату пенсії переведено з управління ПФУ в Новоазовському району Донецької області. Відповідно до постанови Верховної Рали України від 17.03.2015 року №252-VІІІ, а також Закону України від 16.09.2014 року №1680-VII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» Новоазовський район Донецької області і безпосередньо м.Новоазовськ визнано тимчасово окупованою територією. Виплата пенсії позивачці проводиться на підставі макету електронної пенсійної справи, так як паперова справа знаходиться на тимчасом непідконтрольній українській владі території.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (надалі - Постанова №637) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №509 (надалі Порядок №509).

Відповідно до п.8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року №595 (надалі Порядок №595), особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

30.03.2017 року довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи видану на імя ОСОБА_1. управлінням соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради було скасовано. Зазначене призвело до зупинення виплати пенсії позивачці з 01.04.2017 року.

03.08.2017 року, позивачка отримала нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.08.2017 № із відміткою про скасування попередньої довідки за ознаками статті 12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб».

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365 затверджено порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України,робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам розглядаються комісіями з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Згідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2017 року №365, також затверджено Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Згідно до підпункту 4 п.12 Порядку, соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до п.18 Порядку повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

Рішення управлінням соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради про скасування Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виданої на імя позивачки не оскаржено. Скасування Довідки з підстав визначених ст.12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» позбавляє на сьогоднішній день управління можливості відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01.04.2017 року.

Щодо посилань позивачки, на звуження її прав на отримання пенсії за ознаками території на якій здійснюється постійне місце проживання повідомляємо.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 20.03.2003 року №638-ІУ «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Державою на законодавчому рівні гарантовано та врегульовано питання надання соціальних виплат за рахунок коштів Пенсійного фонду України та державного бюджету України пенсіонерам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Їх права захищено Законом України від 20.10.2014 року №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», актами Кабінету Міністрів України, іншим нормативно-правовими актами. Фінансування видатків за рахунок коштів Пенсійного фонду України та державного бюджету України на тимчасово неконтрольованих українською владою територіях здійснюватиметься тільки після повернення вказаних територій під контроль органів державної влади.

Жодними нормативними актами, що регламентують порядок здійснення соціальних виплат у період збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, не передбачено здійснення виплати пенсії особам, які не перемістились із тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території. З огляду на зазначене переміщення отримувача пенсії на підконтрольну українській владі територію та проживання на неї, є обовязковою умовою для здійснення соціальних виплат.

З огляду на зазначене, у звязку із скасуванням управлінням соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 ПФУ мало достатні правові підстави для зупинення ОСОБА_1 виплати пенсії.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 46 Конституції України, нормами постанов Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2017 року, №509 від 01.10.2014 раку, №595 від 07.11.2014 року, №637 від 05.11.2014 року, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради подало до суду письмові пояснення, в яких зокрема зазначило, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Лівобережного району з 30.06.2015 за адресою фактичного місця мешкання: м.Маріуполь, вул.Лютнева, 42-52. 25.03.2016 року позивачка отримала нову довідку ВПО за № за вищевказаною адресою. Довідки управлінням були видані на підставі Порядку №509.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Зокрема п.3 ч.1 ст.12 вказана підстава «повернулася до покинутого місця постійного проживання». Абзацом 8 ст.12 Закону передбачено, що у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання рішення про скасування дії довідки відповідно до п.3 ч.1 ст.12 приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яке дає обгрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадським обєднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

ОСОБА_2 соцзахисту в березні поточного року від Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (на виконання листа Головного управління контророзвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України та Міністерства соціальної політики України) були отримані списки осіб з числа ВПО, які до 30.11.2016 року виїхали за межі території, контрольованої українською владою, та станом на 01.02.2017 на цю територію не повернулись.

Враховуючи вищевикладене, довідка внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 25.03.2016 р. № рішенням начальника управління від 31.03.2017 була скасована.

03.08.2017 позивачка отримала нову довідку внутрішньо переміщеної особи № за адресою фактичного мешкання: м.Маріуполь, вул.Менделєєва, 22/70-15

Враховуючи зазначене управління діяло в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, оскільки відповідно до ч.10 ст.126 КАС України, вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3, в судове засідання також не зявився, подав до суд заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 ПФУ, в судове засідання також не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_2 соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради в судове засідання також не зявився, хоча про день. час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 1 ст.78 КАС України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З матеріалів справи та заяв по суті, наданих сторонами, судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером (посвідчення АГ №156065) та внутрішньо переміщеною особою (довідка ВПО № від 03.08.2017 року), яка перебуває на обліку в ОСОБА_2 ПФУ, як отримувач пенсії за віком.

Зі змісту листа ОСОБА_2 ПФУ від 19.09.2017 року №16638/02 вбачається, що на підставі списків, отриманих в порядку обміну інформацією з управління соціального захисту населення Лівобережного району м.Маріуполя, виплату пенсії з 01.04.2017 р. призупинено. Відповідно до підпунктів 4 і 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України ««Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Призначення (поновлення) виплати пенсій проводиться тільки за умови індивідуального підтвердження комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад про призначення (відновлення) виплат пенсій.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 ПФУ було призупинено виплату пенсії за віком ОСОБА_1, оскільки довідка внутрішньо переміщеної особи була скасована через обставини, за яких внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (надалі - Закон №1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч.3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до положень ст.49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону №1058-IV.

Частина 2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же, суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 ПФУ приймалося рішення про припинення виплати пенсії з підстав передбачених ст.49 Закону №1058-IV.

При цьому, суд вважає, що постанови Кабінету Міністрів України, якими керується ОСОБА_2 ПФУ не можуть звужувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, оскільки відповідно до ч.2 ст.7 КАС України, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. А згідно з ч.3 ст.7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Нормами ст.49 Закону №1058-IV, Закону №1706-VII або іншого закону не передбачено припинення виплати пенсії особі через скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у ОСОБА_1 статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена пенсійним органом без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначає, що право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи наведені обставини та норми чинного законодавства, зокрема, відсутність рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, суд робить висновок щодо безпідставного припинення виплати пенсії Позивачу з 01 квітня 2017 року, а отже позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 8, 9, 72, 77, 242 246, 250, 371 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, третя особа: ОСОБА_2 соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, виплату пенсії за віком з 01 квітня 2017 року.

3. Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

4. Зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області протягом одного місяця з дня набрання цим рішенням законної сили, подати до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області звіт про виконання цього судового рішення.

5. Це рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цього рішення складено 21 березня 2018 року.

Суддя А.В. Щербіна