Справа № 805/3279/17-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2018 року

Київ

справа №805/3279/17-а

адміністративне провадження №К/9901/4349/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов'янська індустріальна спілка «Сода» (далі - ТОВ «Сода»)
на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2017 (Головуючий суддя - І.О. Голошивець)
та ухвалуДонецького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 (колегія у складі суддів: Л.В. Ястребова, А.В. Гайдар, І.Д. Компанієць)
у справі№ 805/3279/17-а
за позовомГоловного управління ДФС у Донецькій області (далі - ДФС)
до ТОВ «Сода»
простягнення коштів за податковим боргом,

ВСТАНОВИВ:

ДФС звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якому просила стягнути кошти з рахунків у банківських установах, які обслуговують ТОВ «Сода» в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 228596 грн. 34 коп.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що станом на 10.08.2017 за товариством обліковується податковий борг в сумі 228596 грн. 34 коп., який виник з причин несплати узгоджених ним сум податкових зобов'язань з плати за землю у період травень-липень 2017 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2017, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017, позовну заяву задоволено. Стягнуто кошти з рахунків у банківських установах, які обслуговують ТОВ «Сода» в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 228596 грн. 34 коп.

Задовольняючи позовну заяву ДФС, суди попередніх інстанцій зазначили, що податковий борг у відповідача виник ще у 2014 році, про що свідчить неоскаржена податкова вимога, тоді як станом на 2017 рік сума боргу зросла за рахунок несплати узгоджених ним сум з земельного податку та орендної плати в сумі 228596 грн. 34 коп.

При цьому, суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам представника відповідача, прийшов до висновку, згідно якого, у товариства відсутні підстави для несплати узгодженого податкового зобов'язання у зв'язку із проведенням на сході України антитерористичної операції, оскільки дані передумови не охоплюються Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII (далі - Закон №1669-VII).

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, відмовивши у задоволенні позовної заяви, оскільки вважає, що судами не було враховано здійснення товариством своєї господарської діяльності у м. Слов'янськ, яке знаходиться на території де проводиться антитерористична операція, а тому у відповідності статті 6 Закону №1669-VII звільнений від сплати за користуванням земельними ділянками державної та комунальної власності.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу відповідача не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, касаційний суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку з несплатою ТОВ «Сода» узгоджених податкових зобов'язань, податковим органом була винесена та надіслана йому податкова вимога №1052-25 від 22.07.2014, яка отримана - 20.09.2014.

Згідно із наданими до Слов'янської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області податковими деклараціями з плати за землю, відповідач самостійно визначив податкові зобов'язання в сумах 469666 грн. 81 коп. (договір, серія ІІ-ДН №0002818) та 275071 грн. 58 коп. (договір від 04.11.2015).

Враховуючи збільшення, наявного податкового боргу у відповідача з 2014 року та за рахунок вчасно не сплачених, самостійно визначених ним сум зобов'язань зі сплати за землю у 2017 році, ДФС звернулась до суду.

У відповідності до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин, далі - ПК України) власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 ПК України).

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Аналізуючи наведені норми ПК України, враховуючи наявність у відповідача непогашеного податкового боргу за 2014 рік, а також наявність вчасно не сплачених ним узгоджених сум податкового зобов'язання зі сплати за землю за 2017 рік, Суд вважає правильними рішення судів попередніх інстанцій, згідно яких позовна заява була задоволена.

При цьому, Суд не приймає до уваги доводи відповідача у касаційній скарзі про звільнення, згідно із статті 6 Закону №1669-VII, ТОВ «Сода» від обов'язку сплати за користуванням земельними ділянками державної та комунальної власності, так як підприємство здійснює свою господарську діяльності у м. Слов'янськ, яке знаходиться на території, де проводиться антитерористична операція, з огляду на наступне.

Статтею 6 Закону №1669-VII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) вирішено звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

У відповідності до частини четвертої статті 4 даного Закону перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Згідно із Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7.11.2014 №1085, м. Слов'янськ до таких населених пунктів на відноситься.

Вказане дає підстави для висновку про нерозповсюдження на ТОВ «Сода» пільги, передбаченої статтею 6 Закону №1669-VII з плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Варто зазначити, що відповідач, обґрунтовуючи свою правову позицію в касаційній скарзі, наводить положення статті 6 Закону №1669-VII в редакції до внесення змін до неї Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17.05.2016 №1365-VIII (набрання чинності - 08.06.2016), тобто діючої не на час спірних правовідносин.

Таким чином, суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов'янська індустріальна спілка «Сода» залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017- без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва ,

Судді Верховного Суду