Справа № 826/13476/17
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року 15:09 № 826/13476/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі Галаган І.В., за участю представника позивача Данілової О.І., представника відповідача Негер І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Ред Оптімал»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ред Оптімал» (далі - позивач/ ТОВ «Ред Оптімал») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.08.2017 №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Ред Оптімал» з питань визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «Будівельна група «Іпсум Груп», ТОВ «Монкім», ТОВ «Валінор Фінанс», ТОВ «Колтон» , ТОВ «Маріон Трейдерінг», ТОВ «Юнікан СІ», ТОВ «Новітні та інноваційні технології», ТОВ «ДСМ Інженерінг», ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Ред Оптімал»:

1. п.п.134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України , що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 194936 грн., а саме: за 2016 рік на суму 194936 грн.;

2. п. 185.1 статті 185, п. 187.1 статті 187, п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України , що призвело до завищення податкових зобов'язань з податку на додатну вартість , у зв'язку з чим за період з 01.01.2015 по 31.05.2016 встановлено неправомірно сформоване податкове зобов'язання по взаємовідносинам з ТОВ «Монкім», ТОВ «Юнікан Сі», ТОВ «Новітні та інноваційні технології» на загальну суму 180496,65 грн., в тому числі за період:

лютий 2016 року на суму 87413,33 грн.,

квітень 2016 року на суму 23807,21 грн.,

травень 2016 року на суму 69276,11 грн.

та заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість , в звзяку з чим за період з 01.01.2015 по 31.05.2016 встановлено неправомірно сформоване податкове зобов'язання по взаємовідносинах з ТОВ «Монкім», ТОВ «Юнікан Сі», ТОВ «Новітні та інноваційні технології» на загальну суму 180496,65 грн., в тому числі за період:

лютий 2016 року на суму 87413,33 грн.,

квітень 2016 року на суму 23807,21 грн.,

травень 2016 року на суму 69276,11 грн.

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві складений акт від 27.07.2017 №115/26-15-14-07-01-10/37017989 (далі по тексту - акт перевірки) та прийняте податкове повідомлення-рішення від 10.08.2017 №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 292404,00 грн., з яких 194936 грн. нараховано за податковим зобов'язання та 97468 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 27.07.2017 №115/26-15-14-07-01-10/37017989, висновки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Ред Оптімал» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами: ТОВ «Монкім», ТОВ «Юнікан Сі» та ТОВ «Новітні та інноваційні технології».

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентами з урахуванням умов спірних правовідносин.

Так, фінансово-господарські операції між ТОВ «Ред Оптімал» (постачальник) та ТОВ «Новітні та інноваційні технології» (покупець) ґрунтувались на договорі від 29.02.2016 №02/546/16, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти згідно рахунків-фактур або/та видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

Відповідно до пункт 1.2 вказаного Договору, асортимент, кількість та ціна зазначаються у накладних або/та актах приймання-передачі на відпуск товару. Ці накладні та/або акти приймання-передачі , підписані покупцем або його представником, вважаються достатніми умовами і доказами узгодженості між сторонами, є розрахунковими документами та одночасно є невід'ємними частинами цього договору.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору, позивачем надано до матеріалів справи копії рахунків на оплату від 29.02.2016 №218 на суму 115280 грн., від 29.02.2016 №224 на суму 409200 грн., видаткових накладних від 29.02.2016 №274 на суму 115280 грн., від 29.02.2016 №278 на суму 409200 грн., платіжних доручень від 04.03.2016 за №493 та №494.

Відповідно до акту перевірки, між ТОВ «Ред Оптімал» (постачальник) та ТОВ «Юнікан Сі» (покупець) підписано договір від 11.05.2016 №05/579/16, відповідно до мов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця нафтопродукти згідно рахунків-фактур або/та видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

До матеріалів справи позивачем надані рахунок на оплату від 11.05.2016 №490 на суму 70600 грн., видаткову накладну від 11.05.2016 №565 на суму 70600 грн. та копію платіжного доручення від 26.05.2016 №12 на суму 70600 грн.

Згідно договору від 28.04.2016 №04/576/16, ТОВ «Ред Оптімал» (постачальник) зобов'язується поставити та передати у власність ТОВ «Монкім» (покупець) нафтопродукти згідно рахунків-фактур або/та видаткових накладних.

На підтвердження вказаного договору, до матеріалів справи позивачем надані копії рахунків на оплату від 29.04.2016 №433 на суму 142843,25, від 06.05.2016 №486 на суму 212576,60 грн, від 24.05.2016 №491 на суму 132480 грн., видаткових накладних від 29.04.2016 №527 на суму 142843,25 грн., від 06.05.2016 №557 на суму 28875,40 грн., від 06.05.2016 №558 на суму 183701,20 грн., платіжних доручень від 13.05.2016 №103, №102, від 27.05.2016 №184.

З акту перевірки від 27.07.2017 №115/26-15-14-07-01-10/37017989 вбачається, що висновки щодо нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами ґрунтуються на відсутності товарно-транспортних накладних для встановлення факту перевезення товару та на результаті аналізу податкової інформації контрагентів позивача, а саме: відсутність звітності до контролюючих органів, основних засобів.

З огляду на такі твердження відповідача, суд зазначає, відповідно до п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (в редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 5 грудня 2013 року № 983), основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Поряд з цим, слід зазначити, що вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат та кредиту платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

При цьому товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного суду 21 березня 2018 року у справі №816/338/14).

Поряд з цим, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Водночас, суд керується пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Так, судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2016 у справі №752/1782116-к (провадження №1-кп/752/869/16) директора ТОВ «Монкім» ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.

Необхідно зазначити, що у договорі, укладеному між позивачем та ТОВ «Монкім» директором ТОВ «Монкім» зазначено ОСОБА_8 Відтак, ураховуючи вищевикладене, бухгалтерські та податкові документи складені ТОВ «Монкім» з порушенням чинного законодавства.

За висновком суду будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів що передбачені законодавством.

При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. Аналогічну правову позицію викладено в ухвалі Верховного суду від 06.03.18р. у справі №804/5444/16.

У постанові від 01.12.2015 у справі №826/15034/14 Верховний Суд України зазначив, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Подані товариством первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності Контрагента позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновками контролюючого органу в частині здійснення господарської діяльності ТОВ «Монкім» без настання правових наслідків, шляхом формального оформлення первинних документів.

Так, згідно з письмовими поясненнями позивача, поясненнями представника позивача в судовому засіданні, позивачем було укладено угоду з вказаним контрагентом без будь - якого встановлення особи директора контрагента, місця перебування посадових осіб та ведення господарської діяльності. При цьому позивач стверджує про передачу товару без будь - якого встановлення конкретного місця розвантаження товару та отримання передоплати.

Суд критично ставиться до даних пояснень позивача, з огляду на вартість пального, зазначеного в накладних, виписаних на адресу ТОВ «Монкім» (487899,9грн.).

Поряд з цим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та ТОВ «Новітні та інноваційні технології» та ТОВ «Юнікан Сі» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а тому позовні вимоги щодо визнання податкового повідомлення-рішення від 10.08.2017 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕД Оптімал" задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 10.08.2017р. № в частині визначення податкових зобов'язань зі сплати податку на прибуток в сумі 107114грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 53557грн.

3.В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 28.03.2018.

Суддя С.К. Каракашьян