Справа № 826/646/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2018 року письмове провадження № 826/646/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Громадської організації «Всеукраїнське об'єднання «Автомайдан»

до Кабінету Міністрів України,

треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання розпорядження нечинним та його скасування в частині,

за участі:

представника позивача - Пащенка К.В.;

представника відповідача - Харчука Р.І.;

представники третіх осіб - не прибули.

Позивач звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету Міністрів України № 125-р від 29 лютого 2016 року (зі змінами № 150-р від 02.03.2016, № 245-р від 30.03.2016,№ 496-p від 01.06.2016 «Про затвердження складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань», в частині затвердження до складу конкурсної комісії ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу стало відомо про обрання до складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного Бюро розслідувань осіб які не мають вищої юридичної освіти. Зокрема, це ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На думку позивача, даний факт (затвердження вказаних осіб, як членів конкурсної комісії шляхом видання Розпорядження Уряду) прямо суперечить нормам Закону «Про Державне бюро розслідувань» (п. 3 ст. 11) та ставить під сумнів законність та легітимність діяльності всієї комісії в цілому, та прийнятих нею рішень зокрема.

У судовому засіданні 31.05.2017 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги просив позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях.

У судовому засіданні, суд відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень позивача, представників відповідачів, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

29.02.2016 постановою Кабінету Міністрів України № 127 створено Державне бюро розслідувань.

Також Урядом 29.02.2016 року прийнято розпорядження № 125 «Про затвердження складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань», що оформлено відповідно до § 55-2 Регламенту Кабінету Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 245-р від 30 березня 2016 року введено до складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, територіальних органів та керівників підрозділів центрального Державного бюро розслідувань, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2016 р. № 125, - із зміною, ОСОБА_1 - народного депутата (за згодою), ОСОБА_2 - народного депутата (за згодою), ОСОБА_6 народного України (за згодою).

Позивач посилається на те, що оскаржуване Розпорядження Кабінету Міністрів України № 125 від 29 лютого 2016 року є протиправним в частині затвердження до складу конкурсної комісії ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які не мають вищої юридичної освіти.

На підтвердження даних обставин, позивач посилається на те, що Голова комісії ОСОБА_7, почав говорити про це у своїх інтерв'ю у листопаді 2016 року.

Підтвердженням цього факту, є, зокрема, матеріал розміщений на сайті «Тиждень.иа» від ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2», та на інших інформаційних ресурсах, де Голова комісії ОСОБА_7 підтверджує ненадання членами комісії документів про освіту.

- ІНФОРМАЦІЯ_3

Вказані дані у сукупності, на думку позивача, підтверджують відсутність у ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вищої юридичної освіти, що, в силу вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», є обов'язковим для члена Конкурсної комісії.

У зв'язку з вищенаведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першої та другої статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Статтею 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» встановлено, що Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Частиною 1 ст. 11 названого Закону передбачено, що (далі - Конкурсна комісія) на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань; перший заступник Директора Державного бюро розслідувань та заступник Директора Державного бюро розслідувань призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням Конкурсної комісії в порядку, передбаченому частинами другою - одинадцятою статті 11 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» директори територіальних органів, керівники підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням Конкурсної комісії в порядку, передбаченому частинами другою - одинадцятою статті 11 цього Закону.

При цьому, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» членами Конкурсної комісії можуть бути особи, які мають бездоганну ділову репутацію, вищу юридичну освіту, високі професійні і моральні якості, суспільний авторитет.

Під час розгляду справи представник відповідача та треті особи не надали суду доказів наявності у членів Конкурсної комісії ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, юридичної освіти, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Суд враховує доводи позивача, що законність діяльності Конкурсної комісії та її результатів у формі рішень відіграють важливе значення у законності створення Державного бюро розслідувань.

Разом з тим, згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв'язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правові та організаційні засади діяльності громадських організацій, визначені у Законі України «Про громадські об'єднання» № 4572-VI від 22.03.2012.

Відповідно до ст. 1 Закону, громадська організація це добровільне об'єднання фізичних осіб для здійснення захисту прав і свобод, задоволення суспільних потреб та інших інтересів. Засновниками та членами (учасниками) громадської організації є фізичні особи.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2013 від 28.11.2013 зазначив, що громадська організація може захищати в суді немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено її статутними документами та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Під час розгляду справи позивачем не надано суду його статутних документів, не зазначено, в чому саме полягає порушення його прав, та не надано документів, які б свідчили про порушення прав і свобод членів громадської організації, не наведено жодного факту заподіяння шкоди правам та інтересам позивача.

Враховуючи викладене, позивач не навів суду належних і достатніх доказів на підтвердження свого порушеного права саме спірним Розпорядженням №125-р від 29 лютого 2016 року «Про затвердження складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 143, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Громадської організації «Всеукраїнське об'єднання «Автомайдан» (01133, м. Київ, вул.. Є. Коновальця, 36-д, оф. 45-з) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов