Справа № 753/289/18
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 753/289/18 Суддя (судді) першої інстанції: Коренюк А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губської О.А.

суддів: Беспалова О.О., Ключковича В.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - Порхача Д.О.,

представника відповідача - Корецької Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві 1-го батальйону 6-ї роти ДПП старшого лейтенанта поліції Порхача Дмитра Олеговича про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві 1-го батальйону 6-ї роти ДПП старшого лейтенанта поліції Порхача Дмитра Олеговича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 15 грудня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 122 КпАП України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане судове рішення позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати назване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам. Крім того, позивачем стверджується, що відповідачем, в порушення вимог ст. 276 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні 29 березня 2018 року представник позивача апеляційну скаргу підтримав, відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 15 грудня 2017 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві 1-го батальйону 6-ї роти ДПП старшим лейтенантом поліції Порхачем Д.О., ОСОБА_5 15 грудня 2017 року о 17 год. 04 хв., керуючи автомобілем «Ауді А8», державний номерний знак НОМЕР_1, на вул. Басейна, 1/2 «А», здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 7.17, внаслідок чого порушив п. 8.4 «е» ПДР України, наслідком чого стало притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 УпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірне, оскільки достовірно встановлений факт наявності в діях ОСОБА_5 порушення п. 8.4 «е» ПДР України, та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 5 статті 122 КУпАП України.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - Правилами), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку, зокрема, зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Колегія суддів зазначає, що дорожній знак - це технічний засіб організації дорожнього руху, який має умовні позначення, символи, які інформують учасників дорожнього руху про умови руху, його особливості і необхідні режими, а також про маршрут руху. Перелік і класифікація дорожніх знаків і їх вимоги до учасників дорожнього руху встановлюються главою 33 Правил дорожнього руху України, а їх умовний зовнішній вигляд - додатком № 1 до цих Правил.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху, дорожній знак 5.38 "Місце для стоянки" застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Табличка 7.17 "Інваліди" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід" відповідно до вимог цих Правил.

Згідно з пунктом 8.4. "е" розділу 8 Правил дорожнього руху, таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до п. 1 Розділу 34 Правил дорожнього руху лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Горизонтальна розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід".

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов'язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено дорожнім знаком 5.38 "Місце для стоянки" з табличкою 7.17 "Інваліди" та дорожньою розміткою 1.30, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Досліджені в судовому засіданні суду апеляційної інстанції докази, в тому числі фотокартка з місця події (а.с. 27), дають колегії суддів достатні підстави вважати, що ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом «Ауді А8», державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив паркування транспортного засобу в зоні дії знаку 5.38. "Місце для стоянки" з табличкою 7.17. "Інваліди" (при цьому на транспортному засобі не було установлено розпізнавальний знак «Інвалід»), чим порушив вимоги п. 8.4 Правил дорожнього руху.

З приводу посилань апелянта, що постанова відповідача була винесена за порушення знаку 7.7, який означає, що стоянка дозволена з вимкнутим двигуном, а не знаку 7.17, на що посилається суд першої інстанції та відповідач, колегія суддів зазначає, що вказане невірне посилання сталося через технічну помилку, та не впливає на суть правопорушення.

Також стосовно доводів позивача, щодо відсутності доказів, що саме ним було здійснено паркування транспортного засобу в зоні дії знаку 5.38. "Місце для стоянки" з табличкою 7.17. "Інваліди" транспортним засобом «Ауді А8», державний номерний знак НОМЕР_1, колегія суддів зазначає, що самим позивачем на підтвердження вказаних обставин жодних доказів в матеріалах справи не містяться.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Таким чином, з огляду на наявні у матеріалах справи доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, колегія суддів вважає, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення вчинене позивачем, відсутні.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем вимог дорожнього знаку 7.17 та п 8.4 «е» ПДР України, тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122.

Отже, на переконання колегії суддів, є доведеним факт вчинення позивачем порушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, а тому оспорювана постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 237533 від 15.12.2017 прийнята відповідачем правомірно, а отже суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про скасування оскаржуваної постанови.

Стосовно доводів апелянта, що справа про адміністративне правопорушення протиправно була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, із посиланням на вищевказане рішення Конституційного Суду України, щодо незаконності розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення з огляду на те, що законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду України, на яке посилається позивач, приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Отже, судом апеляційної інстанції не беруться до уваги доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 15 .03.2018 по справі №554/5558/16-а, від 12.03.2018 по справі №751/6165/17.

Вищевикладене свідчить про правомірність дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч. 5 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. відповідно до винесеної постанови серії ЕАА № 237533 від 15.12.2017.

За таких обставин, судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідності до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та відхиляються судом апеляційної інстанції за необґрунтованістю. За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 242, 250, 286, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві 1-го батальйону 6-ї роти ДПП старшого лейтенанта поліції Порхача Дмитра Олеговича про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяВ.Ю. Ключкович

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 29 березня 2018 року.