Справа № 826/11383/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року № 826/11383/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особаПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, Публічне акціонерне товариство «Піреус банк МКБ»
про визнання протиправним та скасування рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни (далі - відповідач), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Піреус банк МКБ» (далі - третя особа, ПАТ «Піреус банк МКБ»), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30196831 від 24.06.2016 на житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2016 відкрито провадження у справі.

У зв'язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа, справу було повторно розподілено між суддями.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Григоровича П.О.

Враховуючи зазначене, ухвалою Суду від 26.04.2017 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2017.

Розгляд справи відкладався, у зв'язку з необхідністю отримання додаткових доказів для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято не уповноваженою особою, оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення щодо державної реєстрації приймаються державними реєстраторами. Також, позивачем зазначено, що третьою особою вибрано не вірний спосіб звернення стягнення на спірну квартиру, оскільки рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 19.06.2014 №760/8138/14-ц визначено спосіб звернення стягнення на приміщення, що є предметом договору іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, передбачуваних Законом України «Про виконавче провадження». Окрім того, позивач наголошував, на тому що в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» ним не отримувалась вимога про усунення порушення, а відтак за відсутності належних доказів отримання такої вимоги, у відповідача було відсутнє право на вчинення спірної реєстраційної дії.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька Ольга Володимирівна проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що в останньої наявні законні підстави для вчинення спірної реєстраційної дії. Також, відповідач наголосив на тому, що вимога про усунення порушення була вручена належним чином боржникові, що підтверджується відміткою на такій вимозі. Окрім того, нотаріусом зазначено, що згідно тексту рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 19.06.2014 №760/8138/14-ц питання щодо стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не вирішувалось.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши обґрунтування аналогічні обґрунтуванням відповідача.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень частини шостої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

07.09.2011 між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ПАТ «Піреус банк МКБ» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки від 07.09.2011 №SWE_WC/05575/S-3, яким іпотекодавцем передано в іпотеку нерухоме майно, а саме, трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності.

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни від 24.06.2016 за індексним номером 30196831 зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ПАТ «Піреус банк МКБ».

Позивач не погоджуючись із вказаною реєстраційною дією, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступного висновку.

Основні правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

За приписами пункту 2 частини першої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Отже, доводи позивача, що оскаржуване рішення прийнято не уповноваженою особою є необґрунтованими.

Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно пункту 67 Порядку №868, для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення іпотекодержателем боржника (позивача) про відступлення права вимоги за вказаними вище іпотечним договором та договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержавтель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору та/або іпотекодавцем будь-яких умов цього договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або кредитним договором та/або законодавством України. У цьому випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцюта позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов п.п. 6.2.1, 6.2.2 пункту 6.2 цього договору (п. 6.1 договору іпотеки від 07.09.2011 №SWE_WC/05575/S-3).

Суд відхиляє посилання позивача, як на підставу для визнання протиправним рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни від 24.06.2016 за індексним номером 30196831 на те, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 19.06.2014 №760/8138/14-ц визначено спосіб звернення стягнення на приміщення, що є предметом договору іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, передбачуваних Законом України «Про виконавче провадження», а третя особа здійснила стягнення на квартиру, шляхом звернення до відповідача за реєстрацією права власності на спірну квартиру.

Так, зі змісту рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 19.06.2014 №760/8138/14-ц вбачається, що питання щодо стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 не вирішувалось.

Отже, аналіз вище зазначених норм та приписів договору іпотеки від 07.09.2011 №SWE_WC/05575/S-3 дає підстави дійти висновку, що підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання можливо на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя або вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

В матеріалах справи відсутні докази наявності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя або надсилання позивачу вимоги.

Оскільки позивач вказує, що окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладалось, а матеріали справи не містять копії вимоги про виконання порушеного зобов'язання з доказами її направлення позивачу, то суд приходить до висновку, що такий договір не укладався, а вимога не надсилалась.

Відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868) для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Судом встановлено, що в порушення пункту 46 Порядку №868 відсутній доказ наявності письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Суд відхиляє доводи відповідача та третьої особи про наявність належним чином оформленої вимоги та доказів її вручення боржнику, з огляду на наступне.

Так, з договору іпотеки від 07.09.2011 №SWE_WC/05575/S-3 вбачається, що іпотекодавцем є ОСОБА_1, який діє в якості майнового поручителя по зобов'язаннях товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфудс» (далі - ТОВ «Інтерфудс»), який є позичальником (боржником) за кредитним договором від 07.09.2011 №SWE_WC/05575.

Отже, у даному випадку боржник є відмінним від іпотекодавця, а відтак вимога про усунення порушення, в силу приписів чинного законодавства, мала бути відправлена як боржнику - ТОВ «Інтерфудс», так і іпотекодавцю - ОСОБА_1.

Однак, матеріали справи свідчать, що вимога направлялась виключно боржнику - ТОВ «Інтерфудс», що не спростовано в судовому засіданні відповідачем та третьою особою.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Враховуючи, що матеріали реєстраційної справи не містять доказів направлення та вручення ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень, то у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30196831 від 24.06.2016 на житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 21 коп. на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_2) за рахунок бюджетних асигнувань приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович