Справа № 814/1916/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1916/17

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Бойка А.В. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гончарової О.О,

представника позивача - адвоката Кришневої В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі - ТОВ «Миколаївський глиноземний завод») звернулося до суду із адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості товару від 29.03.2017 року №504010/2017/000005/1 та від 28.04.2017 №UA504010/2017/000006/1, карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 29.03.2017 №UA504010/2017/00013 та від 28.04.2017 №UA504010/2017/00020, зобов'язання прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України ТОВ «МГЗ» надмірно сплачених податку на додану вартість в сумі 1 731 386,65 грн. та мита в сумі 451 309,31 грн. і подати його для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року адміністративний позов ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» був задоволений. Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товару від 29.03.2017 року №UA504010/2017/000005/1 та від 28.04.2017 №UA504010/2017/000006/1. Визнано протиправними та скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 29.03.2017 №UA504010/2017/00013 та від 28.04.2017 №UA504010/2017/00020. Зобов'язано Миколаївську митницю ДФС прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (ідентифікаційний код 33133003) надмірно сплачених податку на додану вартість в сумі 1 731 386,65 грн. (один мільйон сімсот тридцять одна тисяча триста вісімдесят шість гривень 65 коп.) та мита в сумі 451 309,31 грн. (чотириста п'ятдесят одна тисяча триста дев'ять гривень 31 коп.) і подати його для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Миколаївська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ТОВ «Миколаївський глиноземний завод».

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судом першої інстанції проігнорований той факт, що документи, надані позивачем до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (витрати на доставку товару до пункту призначення, страхування), не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень, не надані банківські платіжні документи, подані інвойси не місять підпису керівника, тобто не містили всіх даних щодо складових митної вартості товару, які зазначені у ч. 10 п. 7 ст. 58 Митного кодексу, тому у митного органу виник обґрунтований сумнів у достовірності ціни, заявленій позивачем при митному оформленні товару, у зв'язку з чим оскаржувані рішення є правомірними.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача - адвоката Кришневої В.М., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.12.2015 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Єдіная торговая компанія» був укладений зовнішньоекономічний контракт №RF/RD/02-16/15-520, відповідно до якого з урахуванням додатку №3 (Специфікація № 3) від 22.02.2017 продавцем здійснювалась поставка товару - натру їдкого (гідроксид натрію) в обсязі 4000,0 тн +/-5% за ціною 367,58 дол. США за тону на загальну суму 1 470 320,00 дол. США+/-5%, та додатку №4 (Специфікація № 4) від 22.03.2017.2017 продавцем здійснювалась поставка товару-натру їдкого (гідроксид натрію) в обсязі 4000,0 тн +/-5% за ціною 368,83 дол. США за тону на загальну суму 1 475 320,00 дол. США+/-5%. Відповідно до п. 3.1,2.1 Контракту продавець зобов'язаний поставити товар на умовах СРТ ст. Жовтнева Одеської залізниці згідно ІНКОТЕРМС-2010, при цьому ціна на товар також визначається та приймається на умовах СРТ ст. Жовтнева Одеської залізниці та включає в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця.

З метою переміщення через митний кордон товару позивачем 22.03.2017 була подана електронна митна декларація №UA504010/2017/000933 та 20.04.2017 року - електронна митна декларація №UA504010/2017/001264 щодо здійснення митного контролю та митного оформлення товару гідроксид натрію із заявленою митною вартістю за основним методом оцінки за ціною контракту 367,58 дол. за тону. Для підтвердження митної вартості товару були надані: контракт №RF/RD/02-16/15-520 від 3.12.2015 року, специфікації №3 від 22.02.2017, №4 від 22.03.2017, інвойси. Митна вартість товару у митних деклараціях (графа №43) була заявлена за основним методом оцінки - за ціною контракту.

Крім того, позивачем надані накладні, підтвердження позитивного проходження радіологічного та екологічного контролю, митні декларації країни відправлення.

Відповідач листами повідомив позивача про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару. На виконання вимог митниці позивач надав:

1) за ЕМД №UA504010/2017/000933 біржові котирування Caustic Soda (Europe) міжнародної біржової організації ISIC pricing за 27.01.2017, 03.02.2017, 10.02.2017 та 17.02.2017; за ЕМД №UA504010/2017/001264: біржові котирування ISIC за 24.02.2017, 03.03.2017, 10.03.2017, 17.03.2017;

2) копії митних декларації країни відправлення, згідно яких загальна кількість та ціна товару відповідають даним, зазначеним у МД, оформленим позивачем;

3) щодо надання платіжних документів, позивачем повідомлено відповідача про те, що оплата за даний товар згідно умов п. 5.1. Контракту здійснюється протягом 18 календарних днів з дати відвантаження товару, а отже надати такі документи станом на дату отримання вищевказаних вимог митниці неможливо через їх відсутність на вказану дату;

4) формування ціни шляхом зменшення її на 16,17 дол. США є результатом комерційних переговорів і регламентовано п. 2.2. Контракту;

5) щодо надання інших документів, митницю повідомлено про те, що такі документи відсутні - товар за контактом не страхувався, витрати на транспортування включенні у вартість товару, інших договорів з третіми особами не укладалось, оскільки позивач є кінцевим споживачем продукту;

6) щодо підписання інвойсу №SK-40 від 06.04.2017, митниці надано копію довіреності від 23.12.2016 р. № ЕТК/24.

Відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товару 29.03.2017 року №UA504010/2017/000005/1 та від 28.04.2017 №UA504010/2017/000006/1, якими визначив митну вартість задекларованого позивачем товару за ціною 441,90 дол. США за тону на підставі другорядного методу визначення митної вартості - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, які ввозились на митну територію України від 12.03.2017 р.

В рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідачем було зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) не застосовується у зв'язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (витрати на доставку товару до пункту призначення, страхування), не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень, не надані банківські платіжні документи, подані інвойси не місять підпису керівника.

На підставі рішення від 29.03.2017 № UA504010/2017/000005/1 було оформлено ще 3 митні декларації: №UA504010/2017/001023 від 31.03.2017, №UA504010/2017/001025 від 31.03.2017, №UA504010/2017/001175 від 11.04.2017; та на підставі рішення від 28.04.2017 №UA504010/2017/000006/1 було оформлено ще 26 митних декларацій: №UA504010/2017/001362 від 28.04.2017, №UA504010/2017/001363 від 28.04.2017, №UA504010/2017/001386 від 01.05.2017, №UA504010/2017/001388 від 01.05.2017, №UA504010/2017/001391 від 02.05.2017, №UA504010/2017/001395 від 02.05.2017, №UA504010/2017/001401 від 03.05.2017, №UA504010/2017/001416 від 04.05.2017, №UA504010/2017/001421 від 04.05.2017, №UA504010/2017/001468 від 09.05.2017, №UA504010/2017/001481 від 10.05.2017, №UA504010/2017/001483 від 11.05.2017, №UA504010/2017/001497 від 11.05.2017, №UA504010/2017/001531 від 15.05.2017, №UA504010/2017/001538 від 16.05.2017, №UA504010/2017/001539 від 16.05.2017, №UA504010/2017/001553 від 19.05.2017, №UA504010/2017/001572 від 22.05.2017, №UA504010/2017/001591 від 24.05.2017, №UA504010/2017/001593 від 25.05.2017, №UA504010/2017/001611 від 30.05.2017, №UA504010/2017/001621 від 31.05.2017, №UA504010/2017/001622 від 31.05.2017, №UA504010/2017/001628 від 31.05.2017, №UA504010/2017/001629 від 31.05.2017, №UA504010/2017/001637 від 01.06.2017.

Картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 29.03.2017 №UA504010/2017/00013 та від 28.04.2017 №UA504010/2017/00020 позивачу повідомлено про відмову у митному оформлені (випуску) товарів.

Задовольняючи адміністративний позов ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення відповідача не узгоджуються з положеннями діючих нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини, а також прийняті без урахування усіх фактичних обставин, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Так, згідно зі ст. 49 Митного Кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 53 МК України передбачає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 цієї ж статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 54 вказаного Кодексу митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України. Так, відповідно до вказаної правової норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем у відповідності до вимог митного законодавства, для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи та додаткові документи, які у нього були в наявності.

Адже сторони контракту ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та ВАТ «Єдіная торговая компанія» у п. 2.2 контракту домовились, що ціна товару за 1 тонну буде визначатись за формулою: FOB MED Low минус 17,5 дол. США, де FOB MED Low середнє котирування, що публікується агентством ICIS за попередні періоди відвантаження два місяці з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця, що передує періоду відвантаження.

Відповідно до ст. ст. 189, 190 Господарського Кодексу ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що суб'єкти господарювання є вільними у визначенні умов договору, у т.ч. визначенні ціни договору, за виключенням цін на товар, ціни на який підлягають державному регулюванню. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов'язки сторін зовнішньоекономічного контракту зазначати у договорі відомості про знижку та обґрунтовувати їх розмір. Розбіжностей у документах, наданих позивачем для митного оформлення, щодо вартості товарів немає. Розмір цін за одиницю товару до контракту відповідає розміру цін у інвойсах. Надані позивачем документи також не містять ознак підробки.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 62 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Митниця прийняла рішення, в якому скоригувала ціну товару за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, яким скоригувала ціну товару на рівні 441,90 дол. США за тону.

Наявність в базі даних інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж встановлено позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості товару від 29.03.2017 року №UA504010/2017/000005/1 та від 28.04.2017 №UA504010/2017/000006/1, карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 29.03.2017 №UA504010/2017/00013 та від 28.04.2017 №UA504010/2017/00020.

Вирішуючи питання обґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо позовних вимог в частині зобов'язання прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» надмірно сплачених податку на додану вартість в сумі 1 731 386,65 грн. та мита в сумі 451 309,31 грн. і подати його для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області, то апеляційний суд також дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Так, в результаті прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів позивачем надміру сплачено податок на додану вартість в сумі 1 731 386,65 грн. та ввезене мито в сумі 451309,31 грн. (зазначені в графі 47 як суми гарантії (спосіб платежу 55) відповідних митних декларацій про випуск товарів №UA504010/2017/001023 від 31.03.2017, №UA504010/2017/001025 від 31.03.2017, №UA504010/2017/001175 від 11.04.2017; №UA504010/2017/001362 від 28.04.2017, №UA504010/2017/001363 від 28.04.2017, №UA504010/2017/001386 від 01.05.2017, №UA504010/2017/001388 від 01.05.2017, №UA504010/2017/001391 від 02.05.2017, №UA504010/2017/001395 від 02.05.2017, №UA504010/2017/001401 від 03.05.2017, №UA504010/2017/001416 від 04.05.2017, №UA504010/2017/001421 від 04.05.2017, №UA504010/2017/001468 від 09.05.2017, №UA504010/2017/001481 від 10.05.2017, №UA504010/2017/001483 від 11.05.2017, №UA504010/2017/001497 від 11.05.2017, №UA504010/2017/001531 від 15.05.2017, №UA504010/2017/001538 від 16.05.2017, №UA504010/2017/001539 від 16.05.2017, №UA504010/2017/001553 від 19.05.2017, №UA504010/2017/001572 від 22.05.2017, №UA504010/2017/001591 від 24.05.2017, №UA504010/2017/001593 від 25.05.2017, №UA504010/2017/001611 від 30.05.2017, №UA504010/2017/001621 від 31.05.2017, №UA504010/2017/001622 від 31.05.2017, №UA504010/2017/001628 від 31.05.2017, №UA504010/2017/001629 від 31.05.2017, №UA504010/2017/001637 від 01.06.2017.

Відповідно до ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

В постанові Верховного Суду України від 12.04.2016, у справі №813/7851/13-а, зазначено, що: «Митне законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, пов'язаної з поверненням помилково та/або надмірно сплачених митних платежів.

Ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, що встановлені у ст. 301 МК України, ст. 43 ПК України та ст. 45 БК України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення, на підставі його заяви та у визначений термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Визначений вищевказаними нормативними актами порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених сум митних платежів застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначених платежів.

Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо повернення митних платежів, позивач має право заявити вимогу про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними, скасувати такі рішення та змусити його до виконання закону.

При цьому повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Відповідно до пункту 43.5 ст. 43 ПК України та розділу ІІІ Порядку повернення, положення яких перекликаються між собою, контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Тому у цьому випадку вимога позивача зобов'язати митний орган прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення».

У зв'язку з цим, Верховний Суд України дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання митний орган надати висновок про повернення надмірно сплачених митних платежів до казначейської служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України (у редакції, що діяла під час розгляду справи судом першої інстанції) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У зв'язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача під час переміщення через митний кордон товару позивачем та оцінці електронної митних декларацій №UA504010/2017/000933 від 22.03.2017 та №UA504010/2017/001264 від 20.04.2017 року щодо здійснення митного контролю та митного оформлення товару гідроксид натрію із заявленою митною вартістю за основним методом оцінки за ціною контракту 367,58 дол. за тону не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та прийняті без врахування усіх фактичних обставин, з порушення прав позивача.

Враховуючи усе вище викладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, підсумовуючи наведене, дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відтак, апеляційна скарга Миколаївської митниці ДФС задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 березня 2018 року.

Суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя А.В.Бойко

Суддя Ю.В.Осіпов