Справа № 2а-14315/11/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2018 року № 2а-14315/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва, за участю прокуратури Оболонського району міста Києва, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алюпро» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2011 року №.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ТОВ «Алюпро» зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності і включено до ЄДРПОУ, перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції в Оболонському районі м. Києва, є платником податків і зборів.

У період з 21 лютого 2011 року по 04 квітня 2011 року відповідачем проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Алюпро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 10 листопада 2008 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складено Акт № 247-23-3-36251163 від 09 червня 2011 року, відповідно до якого виявлено порушення вимог пункту 1.32 статті 1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», через що занижено податок на прибуток на загальну суму 3 077 432, 00 грн.

Зокрема, в Акті зазначено, що позивачем неправомірно включено до складу валових витрат витрати, не пов'язані з господарською діяльністю, які у дійсності не направлені на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, а також витрати у грошовій формі, що здійснювалися не як компенсація вартості товарів, які придбані для їх подальшого використання у власній господарській діяльності за договорами № 01/07/09-1 від 01 липня 2009 року, № 01/06/09-1 від 01 червня 2009 року та № 01/09/09-1 від 01 вересня 2009 року, укладеними з ТОВ «Стімтрейд» та за договором № А-21/07 від 21 липня 2009 року, укладеним з ТОВ «Алюмінієві Системи».

Подані позивачем заперечення щодо висновків Акту перевірки від 09 червня 2011 року були частково задоволені, разом з тим відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23 червня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3 846 790, 00 грн., з яких 3 077 432, 00 грн. основного зобов'язання та 769 358, 00 штрафних санкцій.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Державної податкової адміністрації у м. Києві та Державної податкової адміністрації України, проте оскаржуване рішення залишено без змін.

У зв'язку з такими обставинами позивач звернувся до суду та просить задовольнити адміністративний позов та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23 червня 2011 року в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Алюпро», скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2012 року та прийнято нову постанову, відповідно до якої адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва від 23 червня 2011 року № в частині визначення ТОВ «Алюпро» податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 3 842 728, 00 грн., з яких 3 074 182, 00 грн. основного зобов'язання та 768 546, 00 грн. штрафних санкцій. У решіт позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2016 року задоволено частково касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Алюпро» залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 липня 2017 року частково задоволено касаційну скаргу ТОВ «Алюпро», постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідною ухвалою суду від 24 липня 2017 року прийнято справу № 2а-14315/11/2670 до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Виходячи з положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії), враховуючи відсутність заперечень з боку сторін, у судовому засіданні 10 жовтня 2017 року судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у письмовому провадженні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Оболонському районі міста Києва на підставі направлень № 401/23 від 21 лютого 2011 року та № 816/23 від 22 березня 2011 року в період часу з 21 лютого по 04 квітня 2011 року проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10 листопада 2008 року по 31 грудня 2010 року.

За результатами перевірки встановлені порушення вимог пункту 1.32 статті 1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 3 077 432, 00 грн.

Висновки податкового органу вказують на те, що 20 квітня 2010 року старшим оперуповноваженим ГВПМ СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП майором податкової міліції Ситником В.В. в рамках кримінального провадження № 50-5731 за фактом умисного перешкоджання службовими особами комунального підприємства «Житлорембудсервіс» виконанню рішень судів за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, на підставі відповідної постанови проведено виїмку оригіналів документів по фінансово-господарським взаємовідносинам протягом 2008-2009 року з ЗАТ «Отіс» та ТОВ «Стімтрейд», про що свідчить протокол виїмки та огляду від 20 квітня 2010 року, які у подальшому передані слідчому прокуратури міста Києва Іщенку Е.Б.

Крім того, 10 грудня 2010 року старшим оперуповноваженим Правобережного МРВ УСБУ у м. Києві старшим лейтенантом Богуславським М.Ю. проведено виїмку документів по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Стімтрейд» протягом 2010 року, про що свідчить протокол виїмки та огляду від 10 грудня 2010 року.

Із відповіді на запит ДПІ у Оболонському районі м. Києва, наданої Правобережному МРВ УСБУ у м. Києві вбачається, що військовою прокуратурою центрального регіону України порушено кримінальну справу № 09-405004, в рамках якої вилучені документальні матеріали ТОВ «Алюро», які підтверджують взаєморозрахунки з ТОВ «Стімтрейд» та з яких встановлено, що підписи на звітних документах ТОВ «Стіймтрейд» мають розбіжності з підписами особи, що виступає директором та головним бухгалтером ТОВ «Стімтрейд».

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Києва надала інформацію про те, що місцезнаходження зазначеного платника податків (ТОВ «Стімтрейд») не встановлено, підприємство не звітує з серпня 2010 року, свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано 15 квітня 2011 року.

З відповіді Правобережного МРВ УСБУ у м. Києві, вбачається, що надані пояснення ТОВ «Стімтрейд» та копії документів - документальних підтверджень взаємовідносин з ТОВ «Алюро» передані спеціалісту графологічної експертизи, відповідно до висновків якого підписи, надані на дослідження, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Із наданих до матеріалів справи документів, які підтверджують взаємовідносини з ТОВ «Стімтрейд», судом встановлено, що між зазначеним підприємством та ТОВ «Алюро» укладено такі договори:

- № 01/07/09-1 від 01 липня 2009 року, предметом якого визначено здійснення поставки товару;

- № 01/06/09-1 від 01 червня 2009 року на транспортно-експедиційне обслуговування, предметом якого визначено надання послуг та організацією перевезень вантажів територією України з пункту відправлення до пункту призначення, надання інших послуг, узгоджених сторонами;

- № 01/09/09-1 від 01 вересня 2009 року, предметом якого визначено виконання робіт з шліфування алюмінієвого профілю.

Враховуючи такі обставини, а також те, що ТОВ «Алюро» не надано для перевірки товарно-транспортні накладні, довіреності, ліцензії, які б підтверджували право на здійснення транспортно-експедиційних послуг, а також не надання документів, що підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю платника податків, податковий орган дійшов висновку, що отримані транспортно-експедиційні послуги, послуги з шліфування алюмінієвого профілю та придбання алюмінієвого профілю не підтверджені документально.

Також проведеною перевіркою встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «Алюпро» придбало у ТОВ «Алюмінієві системи» послуги з оренди за договором оренди виробничого приміщення № а-21/07 від 21 липня 2009 року на загальну суму 16 250, 00 грн., на підтвердження чого складено Акт здачі-прийняття робіт.

Разом з тим, стан платника податків ТОВ «Алюмінієві системи»-14 «визнано банкрутом», та відповідно до наявних інформаційно-аналітичних матеріалів, наявних у ДПІ Оболонського району м. Києва ТОВ «Алюмінієві системи» знято з обліку за № 15/366-Б від 06 жовтня 2010 року.

Врахувавши такі обставини, податковий орган дійшов висновку про те, що акти виконаних робіт та податкові накладні за договором №А-21/07 від 21 липня 2019 року були складені після визнання товариства банкрутом та його зняття з обліку.

За результатами перевірки складено Акт № 247/23-3/36251163 від 09 червня 2011 року.

Не погодившись із висновками Акту від 09 червня 2011 року, ТОВ «Алюпро» 16 червня 2011 року подало до відповідача заперечення , за результатами розгляду яких листом № 18047/10/23-305 від 21 червня 2011 року повідомлено, що висновки Акту перевірки від 09 червня 2011 року в частині встановлення порушень пункту 1.32 статті 1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» залишено без змін.

На підставі Акту перевірки від 09 червня 2011 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23 червня 2011 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на прибуток підприємств на загальну суму 3 846 790, 00 грн., у тому числі штрафних санкцій на суму 769 358, 00 грн.

01 липня 2011 року та 09 вересня 2011 року позивачем подавалися скарги на зазначене податкове повідомлення-рішення до Державної податкової адміністрації у місті Києві та до Державної податкової адміністрації України, які залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню, позивач звертається до суду із даним адміністративним позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності (пункт 5.1., підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону). До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті. До таких обмежень, згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» віднесено включення до валових витрат на потреби, пов'язані з веденням господарської діяльності та відповідно до підпункту 5.3.9 витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Пунктом 5.11 цієї ж статті Закону заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені у цьому Законі.

Згідно підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податків на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податків товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Отже, визначаючи право платника податків на формування валових витрат, суд має перевірити чи мали місце операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у контрагентів продукції, при цьому, суд приймає до уваги, що наявність у покупця належно оформлених документів, які необхідні для віднесення певних сум до валових витрат, у тому числі видані продавцями видаткові та податкові накладні, не є безумовною підставою для формування валових витрат, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, зокрема, у тих випадках, коли самі операції не здійснювалися.

Скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 05 липня 2017 року зазначив, що «суди попередніх інстанцій, здійснюючи оцінку наслідкам відображеної позивачем в податковому обліку вартості товарів (робіт, послуг), належним чином не перевірили реальності господарських операцій та не з'ясували чи призвели ці операції до реальних змін майнового стану позивача».

Крім того суд касаційної інстанції зазначив, що «при дослідженні обставин фактичного здійснення спірних операцій позивача з ТОВ «Стімтрейд» суди попередніх інстанцій не надали та належним чином не перевірили суті наданих послуг та не надали оцінки наданим на підтвердження вказаним обставинам первинним документам. При дослідженні обставин фактичного здійснення спірних операцій позивача з ТОВ «Стімтрейд» суди попередніх інстанцій повинні були перевірити на підставі належних та допустимих доказів обставини, зокрема:

- фактичного придбання лому, який у подальшому перероблений та переданий на шліфування ТОВ «Стімтрейд»;

- фактичної переробки лому в алюмінієвий профіль, зокрема щодо транспортування лому на заводи-переробники та передачі лому, отримання готової продукції (алюмінієвого профілю), його транспортування від заводів-виробників;

- яким чином налагоджувалися ділові стосунки із ТОВ «Стімтрейд» та підписання договорів, якими критеріями керувалося Товариство при виборі контрагента, адже основним видом діяльності останнього є рекламна діяльність;

- придбання алюмінієвого профілю у ТОВ «Стімтрейд» (хто фактично здійснював транспортування придбаного товару до позивача, де зберігався профіль до його передачі на шліфування, як обліковувалося отримання від контрагента профілю);

- здійснення шліфування профілю алюмінієвого ()як транспортувався профіль для проведення шліфування контрагентом, як оформлювалася відправка профілю та його передача контрагенту, чи велись журнали обліку відпущених на шліфування матеріалів, де фактично здійснювалося шліфування, як оформлювалася передача позивачу відшліфованого профілю, як здійснювалося транспортування до позивача, де зберігався відшліфований профіль після його передачі позивачу, ділова мета залучення до виконання послуг шліфування ТОВ «Стімтрейд», адже позивач і сам займається діяльністю з оброблення металевих відходів та брухту);

- здійснення транспортно-експедиційних послуг (в чому полягала суть таких послуг, хто фактично здійснював перевезення, як відбувалося замовлення послуг, як визначалися маршрути, що зазначені в актах виконаних робіт, з якої адреси відбувалося транспортування товарів.

Як вже встановлено судом, між позивачем та ТОВ «Стімтрейд» укладено договори № 01/07/09-1 від 01 липня 2009 року, № 01/06/09-1 від 01 червня 2009 року, № 01/09/09-1 від 01 вересня 2009 року.

Предметом договору № 01/06/09-1 від 01 червня 2009 року є транспортно-експедиційне обслуговування, надання послуг та організація перевезень вантажів територією України з пункту відправлення в пункт призначення та надання інших послуг, узгоджених сторонами.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки-фактури, з яких неможливо встановити який саме товар перевозився та з якою метою, не підтверджено також перерахування коштів за договором, а також те, що послуги з товарно-транспортного експедиційного обслуговування були використані у господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Предметом договору № 01/07/09-1 від 01 липня 2009 року визначено здійснення поставки товару відповідно до специфікацій, а саме: покупець приймає товар на території виконавця та вивіз товару здійснюється покупцем власними силами та за власний кошт.

На підтвердження реального виконання зазначеного договору позивачем надано суду специфікації, видаткові накладні та рахунки-фактури, разом з тим відсутні докази того, що фактично здійснювалося транспортування товару, що він використовувався у власній господарській діяльності позивача, а також не підтверджено перерахування коштів ТОВ «Стімтрейд» за отриманий товар.

Предметом договору № 01/09/09-1 від 01 вересня 2009 року визначено виконання робіт з шліфування алюмінієвого профілю, а саме: виконавець зобов'язується виконати роботи протягом 30 днів з моменту отримання алюмінієвого профілю замовника.

На підтвердження виконання робіт за зазначеним договором позивач надав акти здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунки-фактури, разом з тим, відсутні підтвердження здійснення поставки алюмінієвого профілю ТОВ «Стімтрейд» для проведення шліфування, використання отриманих послуг у власній господарській діяльності, а також не підтверджено перерахування коштів ТОВ «Стімтрейд» за надані послуги.

Як зазначає позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, для того, щоб зрозуміти характер виконання робіт ТОВ «Алюпро» (послуг з організації перевезень, шліфування алюмінієвого профілю), слід дослідити повний виробничий цикл, проте таке дослідження вже здійснено судом у справі № 2а-14314/11/2670, в якій комплексно досліджувалася діяльність позивача у розрізі з іншими контрагентами (не тільки з ТОВ «Стімтрейд»), рішення в якій набуло законної сили, тому зазначені обставини не потребують доказування.

Стверджуючи, що відносини з ТОВ «Стімтрейд» мали ділову мету та фактично вчинені в рамках господарської діяльності, позивач зазначає, що відповідні операції мали наслідком фактичну зміну активів та майнового стану, а використання придбаного товару (послуг) у господарській діяльності відбувалося таким чином:

1) спочатку ТОВ «Алюпро» отримує сировину у постачальника;

2) придбана сировина передається ТОВ «Алюпро» на підприємства-заводи для переробки;

3) після переробки на заводі вже у вигляді алюмінієвого профілю продукція передається від ТОВ «Алюпро» на шліфування;

4) після шліфування продукція у вигляді готового виробу продається кінцевому отримувачу - споживачу.

Отже, на думку позивача, таким чином можна відслідкувати повний виробничий цикл переміщення продукції від її стану у вигляді сировини, до перетворення в стан готової продукції, яка відпускається кінцевому споживачу.

На підтвердження таких доводів позивач надав суду видаткові накладні, акти, податкові накладні, розрахунки, та зазначає, що складання іншої документації ані договорами, ані нормативно-правовими актами не передбачено.

Крім того, позивач надав копії актів звіряння взаєморозрахунків з ТОВ «Стімтрейд», банківські виписки, що підтверджують часткову сплату ТОВ «Стімтрейд» за отримані послуги, а також посилається на рішення господарського суду міста Києва у справі № 57/353 за позовом ТОВ «Стімтрейд» до ТОВ «Алюпро» про стягнення заборгованості за виконані роботи по шліфуванню алюмінієвого профілю згідно з договором № 01/09/09-1 від 01 вересня 2009 року та рішення у справі № 24/420 за позовом ТОВ «Стімтрейд» до ТОВ «Алюпро» про стягнення заборгованості за надання транспортно-експедиційних послуг з організації перевезень згідно з договором № 01/06/09-1 від 01 червня 2009 року. Зазначені судові рішення, на думку позивача, підтверджують обставини укладення між ним та ТОВ «Стімтред» правочинів, які відповідають вимогам статті 203 ЦК України та спростовують висновок відповідача, що господарські операції між ними мають ознаки безтоварних та є нікчемними, оскільки із наведених документів вбачається, що ТОВ «Алюпро» розрахувалося з ТОВ «Стімтрейд» та здійснило оплату на суму 10 641 291, 31 грн. на суму заборгованості, що залишилася виписані векселі, тому до складу витрат були включені не лише витрати за фактом сплати коштів, а й за фатом їх нарахування.

У цьому зв'язку суд зазначає, що згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (частина перша статті 8 Закону). У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та упорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

З урахуванням викладеного, визначення «господарська операція» пов'язане з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

При цьому, вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з чинних на час виникнення спірних правовідносин положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, господарські операції для цілей визначення валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, транспортування товарів на шліфування та кінцевим споживачам відбувалося також із залученням ТОВ «Стімтрейд», проте, з огляду на залучення контрагентом позивача до виконання транспортно-експедиційних послуг третіх осіб, а також, зважаючи на правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, згідно з якими товарно-транспортна накладна складається в чотирьох екземплярах, а також на те, що у спірних правовідносинах позивач не виступав ні перевізником, ні замовником, ні вантажоодержувачем, у нього відсутні товарно-транспортні накладні в цій частині.

Крім того, надані позивачем докази не відображають суті операцій та наданих послуг та не містять відповідей на питання, поставлені в цій частині судом касаційної інстанції. Не підтвердилися також обставини використання у власній господарській діяльності придбаних у постачальника товарів, робіт та послуг, при тому, що під час розгляду позивач надав інформацію та докази передачі відшліфованих профілів подальшим кінцевим споживачам, покупцям. Проте, надані документи не містять відомостей щодо походження товару, а тому не свідчать про використання товарів та послуг, отриманих позивачем від ТОВ «Стімтрейд» у власній господарській діяльності.

Суду також не надано доказів того, чи надавалися фактично послуги з оренди контрагентом позивача - ТОВ «Алюмінієві системи» та чи міг він взагалі їх надати з урахуванням визнання його банкрутом та зняття з податкового обліку на час укладення відповідного договору оренди виробничого приміщення № А-21/07 від 21 липня 2009 року, відповідно до якого та згідно актів здачі-прийняття робіт надано послуги на загальну суму 16 250, 00 грн., які позивачем віднесено до складу валових витрат.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою-третьою статті 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджене тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, позивачем не надано доказів підтвердження правомірності формування валових витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Алюмінієві системи», а також не підтверджено використання товарів та послуг, отриманих від ТОВ «Стімтрейд» у власній господарській діяльності, та, як наслідок, не доведено суду у повній та достатній мірі обґрунтованості та правильності своєї позиції.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що відповідач мав правові підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 23 червня 2011 року, у зв'язку з чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда