Справа № 826/316/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2018 року № 826/316/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом Управління поліції охорони у Київській області (далі - відповідач/УПО в Київській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління поліції охорони у Київській області Національної поліції України "Про факт грубого порушення службової дисципліни поліцейським Броварського МВ сержантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних" №6003 від 23.11.2017 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління поліції охорони у Київській області Національної поліції України "З особового складу" №178 о/с від 24.11.2017 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 Броварського МВ Управління поліції в Київській області з 24.11.2017 року;

- стягнути з Управління поліції охорони у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.11.2017 року по 02.01.2018 року у сумі 12984,22 грн (дванадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири) грн 22 коп. без вирахування податків та обов'язкових платежів;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 Броварського МВ Управління поліції в Київській області та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2017 року згідно наказу начальника Управління поліції охорони в Київській області №178 о/с, сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського взводу №2 роти охорони об'єктів та публічної безпеки Броварського міжрайонного відділу - звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Даний наказ про своє звільнення вважає незаконним з огляду на те, що при вирішенні питання про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, що слугувало звільненню позивача в подальшому, відповідачем не було враховано певні критерії відповідно до ч.ч. 10, 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.01.2018 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

30.01.2018 року через канцелярію суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. У своєму відзиві пояснив, що Позивач не виходив на службу з 01.10.2017 року по 24.11.2017 року, що підтверджується табелями обліку робочого часу атестованих працівників Броварського міжрайонного відділу УПО Київської області за жовтень та листопад 2017 року, а також актами про невихід. Так, за даним фактом 22.11.2017 року наказом УПО в Київській області №5935 було призначено службове розслідування, по результатам якого затверджено висновок від 22.11.2017 року, яким підтверджено факт грубого порушення службової дисципліни у частині невиходу позивача на службу без поважних причин. 23.11.2017 року наказом УПО в Київській області №6003 звільнено позивача на підставі п. 8 ст. 12 Закону України «Про дисциплінарний статут ОВС України». Так, на підставі наказу №6003 виданий наказ УПО в Київській області №178 о/с від 24.11.2017 року за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», витяг з якого в той же день був направлений позивачу. Вважає, що відповідачем були вжиті заходи для з'ясування невиходу позивача на службу без поважних причин.

13.02.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від Позивача, в якій зазначено, що його звільнення зі служби здійснено без законної підстави, з грубим порушення процедури.

Розглянувши подані документи і матеріали, Окружний адміністративний суд міста Києва суд встановив.

ОСОБА_1 з 05.07.2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ. З 07.11.2015 року прийнятий на службу до Управління поліції охорони в Київській області.

22.11.2017 року наказом Управління поліції охорони в Київській області в Київській області №5935 призначено службове розслідування з питань можливого грубого порушення службової дисципліни сержантом поліції ОСОБА_1

За наслідками проведеного службового розслідування затверджено висновок від 23.11.2017 року, яким встановлено факт грубого порушення позивачем своїх службових обов'язків, що виявилось у порушенні вимог пункту 8 статті 12 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

На підставі висновку службового розслідування від 23.11.2017 року наказом Управління поліції охорони в Київській області в Київській області №6003 "Про факт грубого порушення службової дисципліни поліцейським Броварського МВ сержантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних" позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 8 статті 12 Закону України «Про дисциплінарний статут ОВС України»

Наказом Управління поліції охорони в Київській області №178 о/с від 24 листопада 2017 року позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту).

Вважаючи вищезазначені накази протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ст. 19 Закону № 580-VIII).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно з п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 року №901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів (далі - особи РНС) внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо

Разом з тим, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за №541/23073 (далі за текстом Інструкція №230).

Приписами пункту 5 вказаної Інструкції передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування. Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

У пункті 6.2.1 Інструкції № 230 зазначено, що виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема, викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування.

Приписами пункту 6.3.6 Інструкції №230 встановлено заборону затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

У відповідності до пункту 9 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Як вже було встановлено судом, 22.11.2017 року наказом Управління поліції охорони в Київській області в Київській області №5935 було призначено службове розслідування з питань можливого грубого порушення службової дисципліни сержантом поліції ОСОБА_1, за наслідками якого затверджено висновок, яким встановлено факт грубого порушення позивачем своїх службових обов'язків, проте в матеріалах справи не містяться письмові пояснення ОСОБА_1 в межах проведеного службового розслідування або акту про його відмову в наданні письмового пояснення в матеріалах справи також не міститься, Відповідачем не надано.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку про наявність порушень відповідачем у ході проведення службового розслідування вимог пункту 6.3.6 Інструкції №230, а відтак, наказ начальника Управління поліції охорони у Київській області Національної поліції України "Про факт грубого порушення службової дисципліни поліцейським Броварського МВ сержантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних" №6003 від 23.11.2017 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи скасування вищевказаного наказу, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління поліції охорони у Київській області Національної поліції України "З особового складу" №178 о/с від 24.11.2017 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Разом з тим, оскільки суд прийшов до висновку щодо неправомірності наказів від 23.11.2017 року №6003 та від 24.11.2017 року №178 о/с, задоволенню також підлягають вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення його на посаді.

Крім цього, Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту - Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, кількість робочих днів в у 2017 році становила: у листопаді - 22, у грудні - 20 та в 2018 році: у січні - 21, у лютому - 20, у березні - 21.

Вимушений прогул позивача з 25 листопада 2017 року (наступний робочий день за днем звільнення) по 29 березня 2018 року (дата ухвалення судом рішення) становить: 103 дні.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно п.п. 5 і 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Згідно з довідкою Управління поліції охорони в Київській області від 15 березня 2018 року №40 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 дорівнює 89,36 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 103 дні, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 9204,08 грн, який підлягає стягненню на його користь з Управління поліції охорони в Київській області. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак рішення суду в частині поновлення позивача на посаді поліцейського взводу №2 Броварського міжрайонного відділу Управління поліції в Київській області з 24.11.2017 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6.2.2. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України визначено обов'язки виконавця (голови, членів комісії), зокрема обов'язок дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За приписами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В даному випадку відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241-246, 371 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління поліції охорони у Київській області Національної поліції України "Про факт грубого порушення службової дисципліни поліцейським Броварського МВ сержантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних" №6003 від 23.11.2017 року.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління поліції охорони у Київській області Національної поліції України "З особового складу" №178 о/с від 24.11.2017 року.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 Броварського міжрайонного відділу Управління поліції в Київській області з 25 листопада 2017 року.

5. Стягнути з Управління поліції охорони у Київській області (ідентифікаційний код за , вул. Гайдара, 8, м. Київ, 01003) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.11.2017 року по 29.03.2018 року у сумі 9204,08 грн.

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 Броварського міжрайонного відділу Управління поліції в Київській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда