Справа № 818/309/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 р. Справа № 818/309/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника позивача - Крищенко Л.В.,

представника відповідача - Сумцової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Червонослобідське-2" до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Червонослобідське-2» (далі - позивач, ПП «Червонослобідське-2») звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.09.2017 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 711 269,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно та неправомірно визначено ціну реалізації сільськогосподарської продукції позивача, а відповідно і базу оподаткування податком на додану вартість. Стверджує про необґрунтованість висновків відповідача при обчисленні бази оподаткування даних операцій із максимальної інтервенційної ціни, встановленої державою, оскільки ним помилково не взято до уваги норми статті 188 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення правових відносин, якою визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості.

Ухвалою суду від 02.02.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою, призначено підготовче засідання на 13.02.2018.

13.02.2018 представником позивача було надано додаткові пояснення до позову (т.1, а.с.71-75).

13.02.2018 представником відповідача надано відзив на позовну заяву (т.1, а.с.78-79), в якому відповідач з посиланням на норми Податкового кодексу України, Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що позивачем на порушення вимог чинного законодавства було реалізовано сільськогосподарську продукцію, зокрема, пшеницю, кукурудзу та ячмінь, що підлягає державному регулюванню, за цінами, що є меншими ніж встановлені максимальні інтервенційні ціни, що призвело до заниження доходів від продажу сільськогосподарської продукції на загальну суму 757090грн. А тому у відповідності до ст. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України вважає, що позивач мав додатково нарахувати податкові зобов'язання на різницю між ціною реалізації та ціною державного регулювання та виписати другу податкову накладну у відповідності до Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 №957.

13.02.2018, у зв'язку з встановленням позивачу строку подачі відповіді на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь на відзив в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 22.02.2018.

19.02.2018 відповідачем надано заперечення на додаткові пояснення (т.1, а.с.84), а 22.02.2018 представником позивача - додаткові докази по справі (т.1, а.с.89-250, т.2, а.с.1-18).

22.02.2018 у зв'язку з витребуванням у сторін додаткових доказів в судовому засіданні було оголошено перерву до 12.03.2018 (т.2, а.с.19).

06.03.2018 та 12.03.2018 сторонами надано витребувані докази (т.2, а.с.21-54, а.с.55-64, а.с.65-123).

12.03.2018 ухвалою суду підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2018.

15.03.2018 у судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

15.03.2018 представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено, що позивач зареєстрований як юридична особа 11.08.2006, перебуває на обліку в Роменській ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області та перебувало на спеціальному режимі оподаткування, що вбачається з акта перевірки та підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, (т.1 а.с.8-10, 65-67).

Посадовими особами відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2014 по 30.06.2017, за результатами якої було складено акт від 06.09.2017 №1918/28-18-14-02/34337683/65 (т.1 а.с.8-42).

Перевіркою було встановлення, зокрема, порушення позивачем абз. 2 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - Податковий кодекс України), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 757090грн., в т.ч. за липень 2014 року на суму 188075грн., за серпень 2014 року на суму 49911грн., за вересень 2014 року на суму 5419 грн., за жовтень 2014 року на суму 139480грн., за листопад 2014 року на суму 413грн., за грудень 2014 року на суму 257 грн., за серпень 2015 року на суму 25057грн., за вересень 2015 року на суму 89751грн., за жовтень 2015 року на суму 149грн., за листопад 2015 року на суму 186792грн., за грудень 2015 року на суму 58884грн., за серпень 2016 року на суму 10005грн., за вересень 2016 року на суму 2897грн. (т.1, а.с.31).

На підставі акту перевірки від 06.09.2017 №1918/28-18-14-02/34337683/65 було прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.09.2017 № (т.1, а.с.43), яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 711269,00 грн., з яких за податковим зобов'язанням - 569 015,00грн. та 142254,00грн. за штрафними санкціями.

Позивач 04.10.2017 оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України (т.1, а.с.44-46), однак, рішенням від 21.12.2017 Державною фіскальною службою України за №30977/6199-99-11-01-01-25 (т.1, а.с.51-55), податкове повідомлення-рішення від 20.09.2017 № було залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Суд не може погодитись з висновками податкового органу, викладені в акті перевірки та з правомірністю прийнятого рішення, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом, у період з липня 2014 року по вересень 2017 року позивач здійснював реалізацію власної сільськогосподарської продукції на користь фізичних осіб (зокрема, пайовиків-орендодавців) згідно відомостей про отримання, які в подальшому формувались у зведену видаткову накладну, за ціною визначеною наказами по підприємству, а також - ПП «Засулля - 5» та ТОВ «Українські аграрні інвестиції» за ціною згідно укладених договорів поставки. Вказані обставини підтверджуються копіями видаткових накладних (т.1, а.с.91-250, т.2, а.с.1-18), копією договору поставки №27/Я/14 від 01.07.2014 та додаткових угод до нього, копією договору поставки №27/Пш/14 від 01.07.2014 та додаткової угоди до нього, копією договору поставки №27/К/14 від 01.07.2014 та додаткових угод до нього, копією договору поставки №27/Пш/15 від 01.08.2015 та додаткової угоди до нього, укладені з ТОВ «Українські аграрні інвестиції» (т.2, а.с.22-39,44), копією договору поставки №27/28/2014-Пш від 01.09.2014, копією договору поставки №27/28/2014-Яч від 01.08.2014, укладені з ПП «Засулля-5» (т.2, а.с.40-43), копіями наказів про встановлення цін (т.2, а.с.45-49).

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на порушення позивачем норм ст. 188 Податкового кодексу України та про заниження суми податкового зобов'язання, у зв'язку з реалізацією продукції за цінами, які є меншими ніж встановлені максимальні інтервенційні ціни (т.1, а.с.11-15).

Однак, абзац 2 п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, про порушення якого вказує контролюючий орган, має таку редакцію лише з 01.01.2015. До цього часу, пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України було визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Будь-якого посилання на ціни врегульовані державою, ця стаття не містила. А відтак, за всіма операціями продажу товарів, здійснених позивачем за 2014 рік, абзац 2 п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, в редакції на дату перевірки, застосований бути не може, так як закон зворотної дії у часі не має, про що наголошено статтею 58 Конституції України.

Отже, висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за 2014 рік на суму 383555грн. суперечить вимогам Податкового кодексу України, так як база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг за цей період визначалась виходячи з договірної вартості цих товарів, що й було зроблено позивачем.

Абзац 2 п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України в тій редакції, на яку вказує відповідач почала діяти з 01.01.2015, на підставі Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ та діє станом і на сьогодні в тій же редакції з єдиною зміною згідно Закону України від 24.12.2015 №909-VІІІ (яким змінено слова «їх собівартості» словами «звичайних цін») та вона має наступний зміст: база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

При цьому слід зазначити, формування ціни відбувається під впливом багатьох факторів, таких як кількість товару, строки поставки, строки оплати товару, показники якості, наявність конкурентів та інших. Однак, відповідачем не було надано оцінки вказаному, та як вбачається з акта перевірки (т.1, а.с.12-15), єдиною підставою для нарахування позивачу податкового зобов'язання відповідач вказує на те, що позивач базу оподаткування з податку на додану вартість вказаних вище операцій повинен був визначати виходячи з договірної (контрактної) вартості таких товарів, що встановлена з урахуванням механізмів державного регулювання. Проте, суд не може погодитись з такою позицією.

Статтею 191 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-ІV в редакції, чинній у період 2015 року - вересень 2016 року було визначено, що державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. Частиною 2 вказаної статті імперативно визначено, що державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 №500-VІ (далі по тексту - Закон №5007).

Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного закону державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб'єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Згідно зі ст. 13 Закону №5007 державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, зокрема, шляхом: 1) установлення обов'язкових для застосування суб'єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів); 2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Враховуючи викладене, для операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, ціни на які на дату їх постачання регулюються одним із способів, передбачених Законом № 5007, база оподаткування податку на додану вартість визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості таких товарів, що встановлена з урахуванням механізмів державного регулювання.

При цьому, відповідачем безпідставно застосовано до операцій з реалізації товарів, здійснених позивачем за 2015-2016роки встановлені інтервенційні ціни на товари, які визначені наказами Міністерства аграрної політики та промисловості України від 24.06.2014 №242, від 03.10.2014 №384, від 29.07.2015 №292, від 14.09.2016 №305 (т.1, а.с.12, т.2, а.с.56-63) відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства в Україні» від 24.06.2004 №1877-ІV (далі по тексту - Закон №1877).

Пунктом 3.2. статті 3 цього закону визначено, що зміст державного цінового регулювання полягає у здійсненні Аграрним фондом державних інтервенцій в обсягах, що дозволяють встановити ціну рівноваги (фіксінг) на рівні, не нижчому за мінімальну інтервенційну ціну та не вищому за максимальну інтервенційну ціну. Частина ж 2 цього пункту імперативно встановлює, що держава не здійснює цінове регулювання за межами організованого аграрного ринку України.

Отже, встановлений механізм державного регулювання цін за допомогою мінімальних і максимальних інтервенційних цін, який регламентований Законом №1877, здійснюється лише в межах організованого аграрного ринку. Організований аграрний ринок - сукупність правовідносин, пов'язаних з укладенням і виконанням цивільно-правових договорів, предметом яких є сільськогосподарська продукція за стандартизованими умовах та реквізитами біржових договорів (контрактів) та правилами Аграрної біржі (пункт 2.12. ст.2 Закону №1877). Таким чином, правила, встановлені аграрною біржею, поширюються на взаємини її учасників.

Системно аналізуючи вказані вище норми інтервенційні ціни не можуть застосовуватися до продавців сільськогосподарських товарів, які здійснювали реалізацію сільськогосподарських товарів за межами Аграрної біржі, відтак, операції з продажу ПП «Червонослобідське-2», які були визначені в акті перевірки контролюючим органом, та який став підставною винесення оскаржуваного рішення, не є продажем товарів, ціни на які підлягають державному врегулюванню, так як їх реалізація відбувалась самостійно виробником за межами аграрної біржі.

Отже, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг визначається з їх договірної вартості та не може бути нижче звичайних цін (їх собівартості), які і підлягають застосуванню.

При цьому варто відмітити, що підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Підпункт 14.1.219 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (підпункт 14.1.218 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Отже, у розумінні норм Податкового кодексу України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування податку на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка у свою чергу повинні відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).

Крім того, варто відмітити, що згідно висновків експерта від 20.09.2017 №ПК-68/1, №ПК-68/2, №ПК-68/3 (т.1, а.с.57-59) ціна реалізація за 2014 рік - 2015 рік підприємством не була нижчою за середніми цінами на внутрішньому ринку України.

Приймаючи до уваги, все вищевикладене, суд визнає, що відповідачем необґрунтовано зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 757090грн. (в т.ч. за серпень 2014 рік - вересень 2016 рік - 569015грн.), а позивачем правомірно визначалась ціна товарів з контрагентами, а відповідно і податкові зобов'язання при проведенні господарських операцій з реалізації даної сільськогосподарської продукції за вказаний період виходячи з договірної вартості.

Крім того, навіть за умов застосування інтервенційних цін, контролюючим органом при розрахунку податкового зобов'язання за проведеними операціями з продажу товарів, за основу брались не мінімальні, а максимальні інтервенційні ціни відповідного маркетингового періоду, що є необґрунтованим.

Також, відповідачем при здійсненні обрахунку не враховано положення Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №771, якою встановлено особливий період державного цінового регулювання у 2015/2016, а саме з 01.11.2015 по 30.06.2016.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, прийняте на підставі акта перевірки оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.09.2017 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 569015,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 142254,00 грн. не відповідає ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір згідно платіжного доручення від 30.01.2018 №1440 у розмірі 10669,04грн. (т.1, а.с.3)

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву приватного підприємства "Червонослобідське-2" (42145, Сумська область, Недригайлівський район, с. Червона Слобода, вул. Духанівка, 35, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 20.09.2017 № про збільшення приватному підприємству "Червонослобідське-2" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 711 269, 00 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства "Червонослобідське-2" (42145, Сумська область, Недригайлівський район, с. Червона Слобода, вул. Духанівка, 35, ) в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 10669грн. 04коп. (десять тисяч шістсот шістдесят дев'ять грн. 04коп.)

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.03.2018.

Суддя І.Г. Шевченко