Справа № 307/1179/17
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/282/18

Львівськийапеляційнийадміністративний суд у складі:

головуючогосудді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2017 року (суддя Розман М.М., м. Тячів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 1578/30500/16 від 09.09.2016 року, а провадження у справі про порушення митних правил закрити.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову в справі про порушення митних правил від 09 вересня 2016 року №1578/30500/16 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 Митного Кодексу Україниі накладення на неї адміністративного стягненняу вигляді штрафу в розмірі 1 423 127 07 гривень. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова підлягає скасуванню, у зв'язку із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить скасувати постанову і у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що до митного контролю ОСОБА_2 було подано її паспорт гр. України для виїзду за кордон з відмітками «Постійне місце проживання», «Прийнятий на консульський облік у консульському відділі Посольства України в Чеській Республіці», які не містять адреси проживання, а тим більше відповідно до листа МЗС України 22.07.2016 № 71/ПР/16-522/5-1178 є недійсними, та техпаспорт на транспортний засіб «MercedesBenz», VIN-код НОМЕР_3, р.н.з. Чеської Республіки НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3, і відповідно який не містив будь яких відомостей про гр. ОСОБА_2

Вищенаведені обставини та надане ОСОБА_2 на день складання протоколу пояснення, в якому вона вказала своє місце реєстрації на території України, вказують на відсутність фактів та документів, які б підтверджували її проживання на території Чехії. Дозвіл на проживання НОМЕР_2 надає ОСОБА_2 лише право знаходиться на території ЄС та не вказує на постійне місце проживання на території Чеської республіки.

Незрозумілим є твердження суду щодо відсутності в протоколі про порушення митних правил та постанові розрахунків штрафних санкцій щодо позивача за видами податків і зборів, оскільки наявність в протоколі та постанові розрахунку таких санкцій жодним нормативним документом не передбачено. Натомість в матеріалах справи наявний розрахунок платежів, що фактично підлягають сплаті при ввезенні для випуску у вільний обіг вказаного транспортного засобу станом на 29.01.2016 року, а санкція статті 485 МК України передбачає накладення штрафу в розмірі 300 відсотків від несплаченої суми вказаних платежів.

Враховуючи наведені вище обставини вважає, що постанова митниці у справі про порушення митних правил є обгрунтованою та такою, що винесена із дотриманням норм митного та адміністративного законодавства України.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2016 року через пункт пропуску «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 ввезла на територію України автомобіль «МегcedesВеnz», VIN-код НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 Чеської Республіки в режимі «тимчасове ввезення терміном до одного року». При оформленні транспортного засобу особистого користування нею було подано паспорт громадянина України для виїзду за НОМЕР_5 від 07.03.2014 року, технічний паспорт до автомобіля № НОМЕР_4 від 13.01.2016 року, доручення на право користування транспортним засобом від 13.01.2016 року, зареєстроване за № НОМЕР_6 в місті Младе Болеслав. При виїзді з України 30 серпня 2016 року через той же митний пост інспектором Закарпатської митниці ДФС було складено щодо ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил з підстав ухилення від сплати митних платежів.09.09.2016 року за результатами провадження у справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_2 митницею ДФС було винесено постанову, якою на неї накладено стягнення за ухилення (неправомірне звільнення) від сплати митних платежів через ввезення на митну територію України товару (транспортного засобу) в режимі тимчасового ввезення.

Розглядаючи справу суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Згідно п.п. «в» п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України. Згідно п. 45 ч. 1 цієї статті постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

За змістом п. 45 ч. 1 ст. 4 МК України постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Відтак, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_2 підпадає під ознаки нерезидента в розумінні МК України, оскільки має постійне місце проживання в Республіці Чехія.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що представником позивача надано суду договір найму житла від 01.09.2013 в м. Младо Болеслав (Чеська республіка). Крім того, постійне місце проживання позивача у Республіці Чехія підтверджується дозволом на проживання у Чеській республіці та відповідним посвідченням, відміткою у її паспорті громадянина України для виїзду за кордон, а тому вірним є висновок суду першої інстанції, що постанова в справі про порушення митних правил 1578/30500/16 від 09.09.2016 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності і накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 423 127.07 гривень - не відповідає вимогам закону (ст.ст. 3, 255, 485, 494 МК України), постанова не підтверджує наявність вказаного в ній адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності та митним органом не враховано, що відповідальність згідно ст. 485 МК України наступає лише при ввезенні транспортного засобу на територію України через митний кордон і за наявності письмової декларації, заповненої особою, яка ввозить транспортний засіб, чого у даному випадку не було.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 272, ст. 286,ст. 308, ст. 310,п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316,ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2017 року по справі № 307/1179/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючийсуддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

О.О. Большакова