Справа № 816/482/18
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/482/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2; зобов'язання поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2 з дати припинення з урахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачі зазначав, що до вересня 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в м. Кременчуці, отримували пенсію за віком, надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в звязку з чим виплату пенсії їм було припинено. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 08.06.2012 року, та виплачувати її в розмірах відповідно до чинного законодавства. Однак, листом Кременчуцького обєднаного УПФУ №16569/07-14 від 11.07.2017 представника позивачів повідомлено, що виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 призупинено 18.12.2016 в звязку із закінченням дії паспортів для виїзду за кордон. Копії листів щодо підстав припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачем не надіслано. Пояснював, що Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" не передбачено припинення виплати пенсії з підстав закінчення терміну дії паспорта України для виїзду за кордон.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 відкрито провадження у справі № 816/482/18 та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи.

23.03.2018 відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на не порушення прав позивача, оскільки заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Паспорт громадянина України, є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою на території України. Строк дії паспорта становить десять років. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчую особу громадянина України за кордоном і при перетинанні кордону України. Рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 управлінням не приймалось, виплата пенсії призупинилась автоматично у зв'язку із закінченням строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, з 17,12.2016 року. Звертав увагу на той факт, що ані позивачі, ані представник позивачів до управління із заявами про продовження виплати пенсії з необхідними документами не зверталися. Зазначав, що позивачі знали про те, що виплату пенсії їм призупинено, оскільки на їх банківські рахунки суми пенсії не нараховувалися, а тому, при вирішенні справи просив звернути увагу на ч.ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства (в редакції чинній на даний момент) якою встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Крім того, відповідач посилався на ту обставину, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послухи і 5) доходи: не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Також, обов'язковою умовою є вина органу, що призначає і виплачує пенсію. Однак, позивачі не надали доказів та розрахунків, що протягом спірного періоду відповідач нараховував, але своєчасно не виплачував певні суми пенсії.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачі, представник позивачів у позовній заяві та відповідач у відзиві просили суд справу розглядати без їх участі.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали в м. Кременчуці до 1996 року. На даний час позивачі постійно проживають в Ізраїлі, при цьому вони є громадянами України, про що свідчить копія закордонного паспорту №Р0399474, виданого 18.12.2006 року на імя ОСОБА_1 та копія закордонного паспорту №Р0399442, виданого 17.12.2006 року на ім'я ОСОБА_2

В 1996 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зняті з обліку у зв'язку з виїздом до Ізраїлю, на цій підставі виплату пенсії їм було припинено.

Рішеннями Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці № 225 та № 226 від 17.06.2015 року позивачам відмовлено у поновленні пенсії за віком у зв'язку з тим, що відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, в зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009 від 07.07.2014 року до цього часу Верховною Радою України зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не внесені, угода між урядом України та урядом Ізраїлю не укладалася, додані до заяви документи не засвідчені у визначеному законодавством порядку.

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_1Г, через свого представника, звернулися до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області, в якому просили суд: визнати протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області щодо відмови поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_1Г; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_1Г з 08.06.2012 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.09.2015 у справі № 537/3098/15-а адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області № 226 від 17.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті раніше призначеної пенсії за віком та № 225 від 17.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті раніше призначеної пенсії за віком. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_1Г виплату пенсії за віком, починаючи з 08.06.2015 року, та виплачувати її відповідно до чинного законодавства.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.09.2015 по справі № 537/3098/15-а змінено в частині зобов'язання поновити виплати пенсії за віком. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 08.06.2012 року, та виплачувати її в розмірах відповідно до чинного законодавства.

На запити представника позивача, листами Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 04.01.2017, 04.05.2017, 11.07.2017, 27.09.2017 та 16.01.2018 представника позивачів ОСОБА_3 повідомлено про те, що виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 призупинено 18.12.2016 в звязку із закінченням дії паспортів для виїзду за кордон та про те, що для продовження виплати пенсії необхідно надати пакет документів.

Не погоджуюсь із такими діями відповідача та вважаючи своє право на нарахування та виплату пенсії порушеним позивачі, через свого представника ОСОБА_3, звернулися до суду із даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд приходить до таких висновків.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів по догляду за непрацездатними.

Стаття 24 Конституції України, гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами ( частина 3 статті 25 Конституції України).

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визнано неконституційними пункт 2 частини 1 статті 49 та друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'зкове державне пенсійне страхування».

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський суд з прав людини у п. 51 рішення у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 02.02.2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист громадян, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Отже громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадян України, який проживає на території України.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій,

В ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Листами Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 04.01.2017, 04.05.2017, 11.07.2017, 27.09.2017 та 16.01.2018 повідомлено довірену особу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2, мотивуючи це тим, що термін дії закордонних паспортів, виданих громадянам України ОСОБА_1 та ОСОБА_2, закінчився 17.12.2016 року.

Однак, суд не може погодитись з такими діями відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 року № 719-V паспорт - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Згідно ст. 1, ст. 2, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється на період до десяти років з можливістю продовження на такий же термін. Продовження терміну дії паспорта провадиться у порядку, встановленому для оформлення його видачі.

Суд зазначає, що закінчення терміну дії паспорту не позбавляє громадянина України гарантованих прав, не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства. Закінчення дії паспорту не робить такий паспорт нечинним, тому відсутні підстави для припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Таким чином дії Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є протиправними.

Позивачі заявили вимоги про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2 з дати припинення такої виплати.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються у порядку адміністративного судочинства, і досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлений строк звернення до суду обмежує час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Після закінчення строку, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Встановлення законом строку дисциплінує учасників адміністративного судочинства добросовісно користуватися процесуальними правами та виконувати процесуальні обовязки.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, дотримання строку звернення до суду з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Згідно з частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених положень слідує, що позов може бути поданий до адміністративного суду у межах строку звернення, встановленого цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів необхідно з'ясувати яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права позивача і коли розпочався перебіг цього строку.

Суд вказує, що пенсія є щомісячним платежем, а тому порушення прав позивачів у частині припинення виплати пенсії відбувалося щомісяця, починаючи з грудня 2016 року, а відтак кожного разу при неотриманні пенсії позивачі були обізнані про порушення своїх прав та мали змогу звернутись до суду за їх захистом своєчасно.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.02.2018 у справі №234/11937/17 (провадження №К/9901/1267/17).

Наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду визначені частиною 3 статтею 123 КАС України. Так, згідно з цією нормою якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачі не заявили про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом не надали.

Суд вважає, що приписи частини 2 статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до спірних правовідносин не застосовуються з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно з частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Наведені норми закону дають підстави для висновку, що без обмеження будь-яким строком мають виплачуватися лише нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Предметом розгляду у справі є позовні вимоги про визнання протиправними дії по припиненню виплати та про зобов'язання поновити виплату пенсії і тому вказані норми закону до цих правовідносин застосовуватись не можуть.

Правовідносини у даній справі повинні розглядатися, виходячи з шестимісячного строку звернення до суду.

Таким чином, враховуючи дату звернення позивачів до суду - 07 лютого 2018 року, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом розпочався 07 серпня 2017 року і саме починаючи з серпня 2017 року підлягають захисту права позивачів.

Отже, позовна вимога у частині, що стосується періоду поновлення виплати пенсії з 18 грудня 2016 року по 07 серпня 2017 року, підлягає залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Вирішуючи питання у частині позовних вимог про зобовязання поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2 з урахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

За правилами статей 1, 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Судом встановлено, що Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області з 18.12.2016 не здійснювало нарахування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідного доходу. Отже, відсутні підстави для компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн., і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складає 704,80 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ізраїль, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, Ізраїль, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Зобов'язати Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити ОСОБА_1, ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 07 серпня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ізраїль, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, Ізраїль, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області () витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_4