Справа № 826/7049/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2018 року № 826/7049/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Іванківський маслозавод» до Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про скасування постанови № 394-ЦП-1-Е від 10 квітня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Іванківський маслозавод» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - Комісія з цінних паперів) про скасування постанови від 10 квітня 2013 року № 394-ЦД-1-Е, посилаючись на те, що розпорядженням відповідача від 11 вересня 2012 року № 1061-ЦД-1-Е «Про усунення порушень законодавства про цінні папери» зобов'язано позивача у термін до 11 грудня 2012 року усунути порушення законодавства на ринку цінних паперів та повідомити про виконання уповноважену особу Комісії з цінних паперів.

Клопотання позивача про подовження терміну виконання зазначеного розпорядження у зв'язку з неможливістю приведення документів у відповідність у визначений строк залишилися без задоволення. Крім того, позивач тричі звертався до відповідача з проханням відновити обіг акцій, оскільки їх зупинення перешкоджає приведенню документації у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства» та переведенню випуску акцій документарної форми існування у бездокументарну, проте відповідачем тричі відмовлено у задоволенні таких заяв.

Посилаючись на те, що при винесенні оскаржуваної постанови від 10 квітня 2013 року відповідач не дотримався процедур її винесення, при тому що Товариство здійснює усі дії, направлені на приведення своєї діяльності у відповідність до змін у законодавстві України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначаючи на його необґрунтованості та подавши письмові пояснення та докази, які долучено до матеріалів справи.

З огляду на викладене, судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії).

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

11 вересня 2012 року директором Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку Жупаненком В.М., як уповноваженою особою Комісії на підставі статті 9 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» та рішення Комісії з цінних паперів від 09 лютого 2012 року № 285, винесено розпорядження № 1061-ЦД-1-Е про усунення порушень законодавства про цінні папери.

Відповідно до зазначеного розпорядження встановлено, що позивачем порушено вимоги статті 20 Закону України «Про акціонерні товариства» та статті 6 Закону України «Про ціні папери та фондовий ринок», а саме: не здійснено емітентом переведення випуску акцій документарної форми існування у бездокументарну форму існування до 30 квітня 2011 року, пункту 5 розділу ХVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства», а саме: не приведення до 30 квітня 2011 року статутів та внутрішніх положень Товариства у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства». Зобов'язано позивача у термін до 11 грудня 2012 року усунути порушення законодавства про цінні папери та письмово поінформувати уповноважену особу Комісії про виконання зазначеного розпорядження від 11 вересня 2012 року.

Розпорядження від 11 вересня 2012 року відповідачем не переглядалося, судовими або іншим органами не скасовувалося.

Відповідно до Акта про правопорушення на ринку цінних паперів № 365-ЦД-1-У від 07 березня 2013 року уповноваженою особою Комісії з цінних паперів встановлений факт порушення позивачем вимог пункту 10 статті 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», а саме: невиконання розпорядження № 1061-ЦД-1-Е від 11 вересня 2012 року про усунення порушень законодавства про цінні папери, у зв'язку з чим порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів та викликано представника Товариства для підписання Акту від 07 березня 2013 року.

За результатами розгляду справи про правопорушення відповідачем винесено постанову № 394-ЦД-1-Е від 10 квітня 2013 року про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів, відповідно до якої за невиконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери від 11 вересня 2012 року № 1061-ЦД-1-Е на ЗАТ «Іванківський маслозавод» накладено штраф у розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн.

Зазначену постанову від 10 квітня 2013 року оскаржує позивач, подавши даний адміністративний позов, вважаючи, що при її винесенні відповідач не прийняв до уваги, що з метою приведення діяльності ВАТ «Іванківський маслозавод» у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», пункт 5 розділу ХVII «Прикінцевих та перехідних положень» якого передбачає, що статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності зазначеним Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами Закону, чинного до 30 квітня 2011 року, загальними зборами акціонерів ВАТ «Іванківський маслозавод», що відбулися 22 квітня 2011 року, було прийнято рішення про реорганізацію у товариство з додатковою відповідальністю.

Відповідно до процедури, встановленої Порядком скасування реєстрації випусків акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випусків акцій, затвердженого рішенням Комісії з цінних паперів № 222 від 30 грудня 1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 березня 1999 року за № 180/3473, обіг акцій ВАТ «Іванківський маслозавод» зупинено згідно розпорядження Територіального управління Державної Комісії з цінних паперів та фондового ринку в м. Києві та Київській області № 209-КУ-З від 08 листопада 2011 року.

Як вважає позивач, на початку здійснення емітентом переведення випуску акцій документарної форми існування у бездокументарну форму існування (дематеріалізація), випуск емітента не повинен мати будь-яких обмежень в обігу, а отже, за умов зупинення обігу акцій він не міг виконати вимоги розпорядження від 11 вересня 2012 року № 1061-ЦД-1-Е. Крім того, позивач зазначає, що на час винесення розпорядження від 09 вересня 2012 року Товариство знаходилося у стадії реорганізації - перетворення у Товариство з додатковою відповідальністю, про що було відомо відповідачу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Організаційно-правова діяльність Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку регулюється Законом України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» від 30 жовтня 1996 року № 448/96-ВР у редакцій, чинній на час спірних правовідносин (далі - Закон № 448/96-ВР).

Відповідно до визначень зазначеного Закону № 448/96-ВР Комісія є державним органом, підпорядкованим Президенту України і підзвітним Верховній Раді України, що здійснює державне регулювання на ринку цінних паперів шляхом здійснення комплексних заходів щодо упорядкування, контролю, нагляду за ринком цінних паперів та їх похідних. До системи цього органу входять центральний апарат Комісії і територіальні органи.

Одним з основних завдань Комісії з цінних паперів є, в силу статті 7 Закону № 448/96-ВР, здійснення державного регулювання та контролю за випуском та обігом цінних паперів, захист прав інвесторів шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень.

Згідно пункту 14 статті 8 Закону № 448/96-ВР Комісія з цінних паперів має право накладати адміністративні стягнення, штрафні та інші санкції за порушення чинного законодавства на юридичних осіб та їх співробітників, аж до анулювання ліцензій на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів.

Питання притягнення до відповідальності за порушення законодавства на ринку цінних паперів регулюється насамперед Законом № 448/96-ВР та Правилами розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Комісії з цінних паперів від 16 жовтня 2012 року № 1470 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 листопада 2012 року за № 1855/22167(далі - Правила № 1470).

В силу пунктів 1 та 2 розділу ХІV Правил № 1470 розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери виноситься уповноваженою особою за наслідками розгляду справи про правопорушення одночасно з постановою про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів у разі, якщо на момент розгляду справи порушення не усунуто.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, а також з інших наявних у справі документів, вимоги чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства щодо процедури та порядку винесення спірної постанови відповідачем додержано, постанову винесено уповноваженою особою Комісії, як вимагає пункт 3 розділу ХІV Правил № 1470.

Оскаржуючи підстави винесення постанови від 10 квітня 2013 року, позивач зазначає, що у зв'язку з неможливість виконати вимоги розпорядження від 11 вересня 2012 року № 1061-ЦД-1-Е неодноразово звертався до відповідача із заявами про відновлення обігу акцій ВАТ «Іванківський маслозавод», проте у кожному разі у задоволенні заяви було відмовлено.

Як встановлено судом, востаннє позивач звертався до відповідача із зазначеною заявою 01 березня 2013 року листом № 01-3/01-13, проте розпорядженням № 59-ЦД-В від 22 березня 2013 року відповідач знову відмовив у задоволенні заяви та у відновленні обігу акцій позивача.

Зазначена відмова від 22 березня 2013 року оскаржувалася позивачем в судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва, у зв'язку з чим з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії) провадження у даній справі № 826/7049/13-а було зупинено до прийняття остаточного рішення у справі № 826/7050/13-а за позовом ВАТ «Іванківський маслозавод» до Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про скасування розпоряджень № 21-ЦД-В від 07 лютого 2013 року та № 59-ЦД-В від 22 березня 2013 року та зобов'язання вчинити певні дії.

За результатами розгляду справи № 826/7050/13-а постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову ВАТ «Іванківський маслозавод» відмовлено.

З урахуванням наведеного суд стосовно тверджень позивача про неможливість виконання розпорядження відповідача від 11 вересня 2012 року № 1061-ЦД-1-Е зазначає, що обіг акцій ВАТ «Іванківський маслозавод» зупинено на підставі розпорядження № 209-КУ-З від 08 листопада 2011 року, проте не скасовано, свідоцтво про реєстрацію випуску акцій товариства не анульовано. Таким чином, Товариство може прийняти рішення про відновлення обігу акцій, що фактично ним і було зроблено шляхом скасування рішення від 22 квітня 2011 року загальних зборів акціонерів по реорганізації Товариства з додатковою відповідальністю «Іванківський маслозавод» у грудні 2012 року. Тому такі твердження є необґрунтованими та не можуть бути підставою для звільнення Товариства від виконання розпорядження відповідача від 11 вересня 2011 року.

Доказів скасування розпорядження від 11 вересня 2012 року № 1061-ЦД-1-Е Комісією з цінних паперів або судовими органами, а також доказів виконання його вимог протягом розгляду справи суду не надано, що свідчить про його невиконання позивачем. Крім того, представник позивача не заперечував та не спростовував обставин невиконання зазначеного розпорядження в судовому засіданні.

За невиконання розпорядження від 11 вересня 2012 року № 1061-ЦД-1-Е про усунення порушень законодавства про цінні папери уповноваженою особою Комісії з цінних паперів відповідно до пункту 8 статті 11 Закону № 448/96-ВР прийнято рішення накласти штрафні санкції на позивача у розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн.

За таких обставин, видаючи оскаржувану постанову про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів № 394-ЦД-1-Е від 10 квітня 2013 року, відповідач діяв на підставі та у межах наданих йому повноважень. Підстав для скасування оскаржуваної постанови судом не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість та непідтвердженість, у зв'язку з чим вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда