Справа № 815/6470/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

27 березня 2018 року

справа №815/6470/16

адміністративне провадження №К/9901/5628/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі судового засіданні Гутніченко А.М.

за участю представників:

від позивача - Ковачова О.М. на підставі ордеру серії ОД №340278,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у складі судді Бутенка А. В. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів Яковлєва О. В., Федусика А. Г., Запорожана Д. В. у справі № 815/6470/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Споруджувально-Торгівельна Організація" до Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-Споруджувально-Торгівельна Організація" (далі за текстом Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі за текстом податковий орган, відповідач у справі), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 вересня 2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 1931149 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 215312 грн., № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем - 1769074 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 884537 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

28 грудня 2016 року постановою Одеського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року, позов задоволено у повному обсязі, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14 вересня 2016 року №, № .

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із правомірності врахування витрат у розрізі сплати податку на прибуток, а також віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість при придбанні будівельно-монтажних робіт. Судами попередніх інстанцій констатовано правомірність формування позивачем даних податкового обліку, підтверджених належними первинними документами, недоведеність податковим органом факту нереальності спірних господарських операцій та застосовано положення презумпції добросовісності платників податків.

29 грудня 2017 року відповідачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга податкового органу обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій невірно надано оцінку обставинам, які вказують на реальність господарських операцій позивача, за наслідками яких сформовано податковий кредит та витрати. Податковим органом серед іншого вказано, що існує обвинувальний вирок від 23 лютого 2016 року у кримінальному провадженні № 0000105, ухвалений на підставі угоди, яким встановлено, що ОСОБА_3 - директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Проджект ЛТП, починаючи з 22 січня 2015 року самостійно підприємницьку діяльність не здійснював, угоди фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користався.

21 березня 2017 року до Верховного Суду надійшов відзив позивача касаційну скаргу, в якому він погоджується з висновками суду попередніх інстанцій та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

14 вересня 2016 року податковим органом прийнято спірні податкові повідомлення - рішення на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань повноти та своєчасності декларування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складений акт від 10 серпня 2016 року № 4191/14-03/34319596 (далі акт перевірки).

Податковим повідомленням-рішенням № згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки, за порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 цього Кодексу, пунктів 7, 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248, Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 931 149 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 215 312 грн. без вказівки на правову підставу їх застосування.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 769074 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 884 537 грн. без визначення правової підстави їх застосування.

Визнаючи правомірність дій позивача та підтверджуючи реальність правочинів, суди попередніх інстанцій виходили з встановлення факту реальності господарських операцій, здійснених на підставі договорів про виконання будівельно-монтажних робіт, укладених позивачем з його контрагентами протягом 2014-2015 років.

Позиція відповідача щодо нереальності спірних господарських операцій доводилась тим, що під час перевірки виявлено недостатність виробничих потужностей у контрагентів-субпідрядників, а також наявністю вироку щодо ОСОБА_4 - директора Приватного підприємства "Хол авто", яке було постачальником товарів та послуг для Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Лайд" - одного з контрагентів позивача у цій справі.

Щодо доводів касаційної скарги.

Фактичною підставою винесення спірних повідомлень-рішень є вчинення позивачем податкових правопорушень внаслідок здійснення господарських операцій, які, на думку відповідача, є нереальними.

За змістом пунктів 198.1, 198.2 198.3 статті 198, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг, за умови їх підтвердження податковими накладними, зареєстрованими в установленому законом порядку.

Згідно з положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пункти 7, 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", на які посилається податковий орган, як на правову підставу податкового правопорушення, визначають склад витрат з метою здійснення їх належного бухгалтерського обліку та відображення у фінансовій звітності.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про підтвердження фактів реального придбання товарів позивачем у таких контрагентів, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Даммара», Товариство з обмеженою відповідальністю «Констракшн Лайн», Товариство з обмеженою відповідальністю «Флекстайм груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Траст Буд Люкс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Силіконова долина», Товариство з обмеженою відповідальністю «Легобуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Пашт-Сервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Нпл Ком», Товариство з обмеженою відповідальністю «Альпінка».

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано встановили правомірність формування за цими господарськими операціями податкового кредиту та віднесення вартості робіт до витрат з метою визначення суми прибутку і, як наслідок, відсутність у податкового органу підстав для виключення зі складу податкового кредиту сум віднесеного податку на додану вартість та виключення витрат, що вплинуло на коригування суми податку на прибуток.

Разом з тим, Верховний Суд вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про реальність господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест проджект ЛТД» передчасні. Судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено обставини, викладені в обвинувальному вироку від 23 лютого 2016 року у кримінальному провадженні № 0000105, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України. Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_3 - директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Проджект ЛТП, починаючи з 22 січня 2015 року самостійно підприємницьку діяльність не здійснював, угоди фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користався.

Актом перевірки викладені дослідження податкового органу, за якими встановлено, що позивач здійснював фінансово-господарські взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвест Проджект ЛТП», укладав з ним угоди на реконструкцію, загально будівельні та електромонтажні роботи, за якими позивачем віднесено до складу витрат 2015 року 376453,35 грн. та сформований податковий кредит у сумі 75290,67 грн. (т.1 а.с. 32).

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справі у судах попередніх інстанцій) вирок суду в кримінальному провадженні який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зазначає, що сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили.

Верховний Суд при цьому виходить з того, що вирок у цій кримінальній справі постановлено більше ніж за шість місяців до проведення перевірки та винесення спірних повідомлень-рішень. Обставини, встановлені у вироку, можуть мати значення для правильного вирішення цієї адміністративної справи і повинні бути оціненими судами попередніх інстанцій в силу дії принципу офіційного з'ясування обставин справи.

Відтак, колегія суддів вважає наявними порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі № 815/6470/16 скасувати.

Направити справу № 815/6470/16 до Одеського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: В.П.Юрченко

С.С.Пасічник