Справа № 310/8858/17
Суддя: Крамаренко А. І.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/8858/17
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.,

при секретарі Корнієнко Н.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області, УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, перебуває на обліку у відповідача - Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області, оскільки є внутрішньо переміщеною особою. З 01 листопада 2017 року виплату пенсії позивачу було припинено, в звязку з чим ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила повідомити причини невиплати їй пенсії, на що отримала відповідь, відповідно якої виплата належної позивачу пенсії припинена в звязку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи. Вказане рішення було прийняте на підставі інформації про тривалу (понад 60 днів) відсутність позивача за місцем його проживання. Вважає, що такі дії не відповідають нормам Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому просила: визнати рішення Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради від 05.10.2017 року за №387 в частині скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № від 12.12.2014 року на імя ОСОБА_1 незаконним; визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради з відмови у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи з 13.11.2017 року незаконними, та зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради поновити їй статус внутрішньо переміщеної особи, видавши відповідну довідку; визнати дії Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області по припиненню виплати їй пенсії протиправними та зобовязати виплатити їй пенсію з 01 листопада 2017 року; допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, разом з тим надала суду заяву про поновлення строку на звернення до суду.

Представник Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позову з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Зазначив, що позивач ОСОБА_1, покинувши місце проживання, визначене згідно довідки внутрішньо переміщеної особи, сама створила передумови для прийняття рішення щодо скасування відповідної довідки, що потягло припинення їй всіх соціальних виплат.

Представник Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради за довіреністю ОСОБА_4 пояснила, що рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи приймається керівником відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. Уразі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абз. 2 п. 3 частини 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» рішення про скасування довідки відповідно до п.3 частини 1 цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого постійного місця проживання, є данні, отриманні з відповідних державних реєстрів. В даному випадку, згідно інформації щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.07.2017 року №0.64-21138/0/15-17 було зясовано, що позивач виїжджав на тимчасово окуповану територію України 12.09.2016 року та повертався 08.12.2016 року, виїжджав 11.12.2016 року та повертався 14.02.2017 року, тобто був двічі відсутній в м. Бердянську понад 60 днів. Довідка внутрішньо переміщеної особи скасована рішенням №387 від 05.10.2017 року, про що позивачу повідомлено за вих. №15129 від 10.10.2017 року.

Заслухавши учасників удового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком.

Відповідно до довідки від 12.12.2014 року № ОСОБА_1 було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Бердянськ Запорізької області.

Позивач перебуває на обліку в Бердянському обєднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області.

Встановлено, що виплата пенсії позивачу була припинена у звязку з рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради №387 від 05.10.2017 року про скасування довідки позивача про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо позивача не приймалось.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірними у справі є правомірність дій відповідачів щодо прийняття рішення про скасування довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи та як наслідок припинення виплати позивачу пенсії з листопада 2017 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Як вбачається з Інформації щодо перетинання державного кордону України Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.07.2017 року №0.64-21138/0/15-17, позивач виїхав на тимчасово окуповану територію України 02.07.2017 року, тобто на час подання даної інформації позивач був відсутній в м. Бердянськ два дні, а отже не було підстав вважати, що позивач повернувся до покинутого місця постійного проживання.

Питання виплати пенсій врегульовані зокрема Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI).

Згідно зі ст. 5 Закону № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 47 Закону № 1058-VI передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-VI.

Згідно з ч. 1 вказаної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що Бердянським обєднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 листопада 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що виплату пенсій позивачу припинено на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання/перебування одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та рішення про скасування їх довідок як внутрішньо переміщених осіб, що не передбачено ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Однак, припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину України.

Отже, діями Бердянського обєднаного управлінням ПФУ в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії позивачу порушені його права на отримання пенсії, оскільки відповідач всупереч вимог ст. 49 Закону № 1058-V не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.ст. 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Основного Закону України) і забезпечується ч 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у звязку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області містяться ознаки протипавності відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Позовні вимоги про зобовязання Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області виплатити позивачу заборгованість по пенсії з 01 листопада 2017 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 72-76, 242-246, 295, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 05.10.2017 року №387щодо скасування раніше виданої довідки від 12.12.2014 року за № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої на імя ОСОБА_1.

Визнати протиправними дії Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з 0.11.2017 року виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобовязати Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, виплату пенсії з 01.11.2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 29.01.2018 р.

Суддя А.І. Крамаренко