Справа № 813/1981/17
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 березня 2018 року

Київ

справа №813/1981/17

касаційне провадження №К/9901/20867/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шипуліної Т.М. розглянув матеріали касаційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018 у справі №813/1981/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» до 1. Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області; 2. Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Державної фіскальної служби України про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» звернулося до адміністративного суду з позовом до 1. Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області; 2. Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Державної фіскальної служби України про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 26.10.2017 позовні вимоги задовольнив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 10.01.2018 залишив постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 без змін.

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся у лютому 2018 року до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018.

Верховний Суд ухвалою від 21.02.2018 зазначену касаційну скаргу залишив без руху, у зв'язку з невиконанням вимог частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на ненадання документу про сплату судового збору, та встановив скаржнику строк для усунення недоліків у десять днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником надіслано до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на обмежене фінансування з державного бюджету для сплати судового збору. При цьому, податковим органом надано суду докази вчинення дій з метою виконання процесуального обов'язку щодо сплати судового збору у справі, а саме - копію доповідної записки від 15.01.2018.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справ «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Як зазначено вище, частиною четвертою статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України однією з вимог касаційної скарги визначено долучення документу про сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб'єктами владних повноважень, не є підставою для відстрочення такої сплати.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи надання відповідачем доказів вчинення дій з метою сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі, а також значну суму судового збору, яка підлягає сплаті, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку для усунення недоліків такої скарги щодо надання документу про сплату судового збору.

Керуючись частиною другою статті 121, статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018 у справі №813/1981/17.

2. Продовжити Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби строк для усунення недоліків касаційної скарги в частині надання документу про сплату судового збору на 20 календарних днів з моменту отримання копії ухвали про продовження процесуального строку.

3. Надіслати скаржнику копію ухвали про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду Т.М.Шипуліна