Справа № 813/1230/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/12351/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

апелянта ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2,

представника відповідача Козича В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року, ухвалену головуючим суддею Мартинюком В.Я. об 11:02:28 у м. Львові, повний текст складений 24.11.2017 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною відповіді,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною відповіді №2618/2/7-09 від 10.03.2017 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що оскаржувана відповідь є неповною, необґрунтованою і у ній наведені суперечливі та взаємовиключні мотиви в обгрунтування висновку про відсутність обов'язку керівника територіальної державної інспекції з питань праці повідомляти позивача про притягнення працівника відповідача ( інспектора ОСОБА_3. ) до дисциплінарної відповідальності за неналежний розгляд звернення позивача від 06.10.2009 року. Апелянт зазначає також, що судом не взято до уваги того факту, що мова йде про притягнення інспектора до дисциплінарної відповідальності саме за неналежний розгляд скарги позивача, а тому відповідач зобов'язаний повідомити таку інформацію позивачу і це б надало йому можливість, у випадку поінформованості, звернутись у суд з позовом про визнання дій інспектора неправомірними чи вжити інших заходів для захисту своїх порушених прав.

Головне управління Держпраці у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідь на звернення ОСОБА_4 від 19.05.2014 року є повною, оскільки містить відповіді на всі поставлені заявником питання та обґрунтованою. Управління не просто відповіло заявнику, що Інспекція не зобов'язана була його повідомляти про факт притягнення до дисциплінарної відповідальності, а й обгрунтувало свою позицію. Покликається на те, що доводи апелянта про протиправність відповіді грунтуються виключно на незгоді з її змістом і ним не наведено конкретної правової норми, яка б зобов'язувала відповідача повідомляти про притягнення посадової особи Інспекції до дисциплінарної відповідальності.

Апелянт та його представник під час апеляційного розгляду підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.05.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до начальника територіальної Державної інспекції з питань праці у Львівській області із письмовою заявою, в якій просив надати йому письмову відповідь на питання про те, чи зобов'язаний був начальник територіальної Державної інспекції з питань праці у Львівській області 24.11.2009 року на підставі ч.2 ст.19 Конституції України повідомити ОСОБА_1 з огляду на вимоги ст.15 та ст.19 Закону України «Про звернення громадян» про притягнення інспектора ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності наказом №72-к від 24.11.2009 року за неналежне виконання службових обов'язків при розгляді звернення ОСОБА_5 від 06.10.2009 року.

У своєму зверненні до начальника територіальної Державної інспекції з питань праці у Львівській області ОСОБА_1 також зазначив, що відповідь на звернення йому необхідна для того, щоб скористатись правом, передбаченим пунктом 5.3 наказу №72 від 31.03.2003 року Мінпраці та соціальної політики України ( який діяв на той час ) оскаржити до суду неналежне ставлення інспектора ОСОБА_3. до розгляду його звернення від 06.10.2009 року.

Судом також встановлено , що Головне управління Держпраці у Львівській області надіслало ОСОБА_1 лист-відповідь «Про виконання рішення суду» №2618/2/7-09 від 10.03.2017 року, в якому повідомлено заявника, що інспекція з питань праці не була зобов'язана повідомляти ОСОБА_1 про притягнення інспектора ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності, оскільки законодавство, яке регулює суспільні відносини у сфері проходження державної служби, а також інші нормативно-правові акти, не передбачають обов'язку керівників органів державної влади повідомляти громадян про притягнення посадових осіб відповідного органу до дисциплінарної відповідальності. Роз'яснено також, що неповідомлення про притягнення інспектора ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності не позбавляє заявника права на звернення до суду з метою захисту його прав і повідомлено, що притягнення інспектора ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності у листопаді 2009 року у вигляді зменшення премії відбулося у зв'язку з допущенням останнім недоліків у роботі, а не у зв'язку з неналежним розглядом звернення ОСОБА_1 від 06.10.2009 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що відповідачем була надана відповідь на звернення позивача відповідно до Конституції України та Закону України «Про звернення громадян» і така відповідь жодним чином не порушує права позивача на належний розгляд звернення та права на оскарження дій посадової особи до суду.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України надано усім громадянам України право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Такі звернення згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про звернення громадян» адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» ( далі - Закон ) органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

У статті 18 Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Указом Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» №109/2008від 07.02.2008 року встановлено, що органи державної виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов'язкове одержання обгрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необгрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необгрунтованими без роз'яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; запровадження постійного контролю за організацією роботи посадових та службових осіб зі зверненнями громадян; з'ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків щодо розгляду звернень громадян.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, будь-яка особа має право звернутися із зауваженням, скаргою чи пропозицією, що стосується статутної діяльності відповідної установи чи організації, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення, а відповідний орган зобов'язаний об'єктивно і вчасно розглянути їх, перевірити викладені в них факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити виконання такого рішення та повідомити громадянина про наслідки розгляду заяви (клопотання). Громадянин має право на обов'язкове одержання обгрунтованої відповіді.

Як вбачається із звернення позивача ОСОБА_1 від 19.05.2014 року до начальника територіальної Державної інспекції з питань праці у Львівській області, позивач не звертається із зауваженням, скаргою, клопотанням чи пропозицією щодо діяльності інспекції, а також не звертається у зв'язку з реалізацією якихось порушених своїх соціально-економічних, політичних чи особистих прав і законних інтересів, а просить надати йому відповідь на питання про те, чи має начальник територіальної Державної інспекції з питань праці у Львівській області обов'язок повідомити ОСОБА_1 як особу, звернення якої розглядав працівник відповідача, про притягнення такого працівника до дисциплінарної відповідальності за неналежний розгляд звернення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідь відповідача №2618/2/7-09 від 10.03.2017 року містила повну та обгрунтовану відповідь на питання, зазначене у зверненні ОСОБА_1 від 19.05.2014 року, зокрема, про те, що інспекція з питань праці не була зобов'язана повідомляти його про факт притягнення її посадової особи до дисциплінарної відповідальності, оскільки законодавство, яке регулює суспільні відносини у сфері проходження державної служби, а також інші нормативно-правові акти, не передбачають обов'язку керівників органів державної влади повідомляти громадян про притягнення посадових осіб відповідного органу до дисциплінарної відповідальності.

Апеляційний суд не вбачає порушень Конституції України чи Закону України «Про звернення громадян» у наданій позивачу відповіді. При цьому, апеляційний суд оцінює лише відповідність змісту, але не оцінююється строк надання такої відповіді, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами, така відповідь була надана позивачу на виконання судового рішення про зобов'язання відповідача надати відповідь на звернення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідь є неповною, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки це є власним оціночним судженням апелянта ОСОБА_1 На думку колегії суддів, відповідь позивача містить чітку, повну і однозначну відповідь на запитання позивача, зазначене у зверненні, а також відповідне обґрунтування.

Покликання апелянта на те, що ненадання відповіді на звернення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи за неналежний розгляд його скарги позбавило його можливості звернутися до суду з позовом про визнання дій неправомірними чи вжити інших заходів для захисту порушених прав не заслуговує на увагу, оскільки право на оскарження дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень не залежить від розгляду звернення і гарантується Коституцією України всім громадянам України, які вважають, що їх права порушені.

Апеляційний суд зазначає також, що не встановлено у даному спорі порушення прав позивача на звернення згідно Конституції України чи Закону України «Про звернення громадян».

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у справі № 813/1230/17- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складене 26.03.2018 року