Справа № 201/1877/16-а(2-а/201/44/2016)
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №201/1877/16-а(2-а/201/44/2016)

адміністративне провадження №К/9901/12050/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Черновського Г.В. від 17 березня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Добродняк І.Ю., Бишевської Н.А., Семененка Я.В., від 17 травня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за вислугу років та зобов'язати поновити виплату пенсії, починаючи з лютого 2015 року.

Вважав безпідставним припинення виплати йому пенсії у зв'язку з позбавленням спеціального звання «підполковник міліції», оскільки пенсія призначена довічно.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, позов задоволено. Визнано незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років, починаючи з лютого 2015 року.

3. Рішення судів мотивовані тим, що статтею 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою керувався відповідач при припиненні виплати пенсії позивачу, врегульовано питання призначення пенсії на підставах, встановлених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідач довільно тлумачив приписи вказаної норми та неправильно визначив обставини, що зумовлюють припинення виплати призначеної пенсії. Крім того, будь-яких рішень відповідачем з цього приводу не приймалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та грубе порушення норм процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 22 квітня 2014 №92 о/с підполковника міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, з 22 квітня 2014 року.

На момент звільнення з органів внутрішніх справ позивач набув право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв'язку з чим травні 2014 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу призначена пенсія за вислугу років за вказаним Законом.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2014 року, який набрав законної сили 7 липня 2014 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки, з позбавленням спеціального звання - підполковник міліції.

Наказом МВС України від 9 лютого 2015 року №209 о/с ОСОБА_2 позбавлено спеціального звання підполковника міліції.

З 9 лютого 2015 року позивачу припинено виплату пенсії, що підтверджується атестатом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зняття з обліку №482.

1 лютого 2016 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій повідомив, що з грудня 2014 року йому припинено виплату пенсії за вислугою років на підставі листа УПФУ від 29 грудня 2014 року, однак рішення про припинення виплати пенсії позивач не отримував.

Листом від 2 лютого 2016 відповідач повідомив ОСОБА_2 про припинення виплати пенсії з 1 грудня 2014 року у зв'язку з отриманням копії вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2014 року та листа Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про позбавлення позивача спеціального звання.

Після отримання наказу ГУ МВС України від 9 лютого 2015 року №209 о/с з'ясувалося, що позивач позбавлений спеціального звання з 9 лютого 2015 року, у зв'язку з чим відповідачем йому проведено доплату пенсії за період з 1 грудня 2014 року по 8 лютого 2015 року.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. Касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обґрунтована тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, і доказів наявності об'єктивних причин, які перешкоджали своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, не надано. Звертає увагу, що у лютому 2015 року ОСОБА_2 вже звертався до суду з аналогічним позовом, у задоволенні якого йому було відмовлено, тому є підстави для закриття провадження у справі. Зазначає, що особи, позбавлені військового (спеціального) звання, мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і втрачають право на пенсійне забезпечення за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до їх поновлення у військовому (спеціальному) званні.

7. У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постановлені у справі судові рішення без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

8. Частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9. Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII визначено, що особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

10. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

11. В силу статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

12. Відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

13. Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставах, установлених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначаються також пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, позбавленим військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці), а також звільненим зі служби у зв'язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, та членам їх сімей.

14. Статтею 5-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, поновленим у військовому (спеціальному) званні, крім осіб, звільнених зі служби у зв'язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, пенсії призначаються на умовах і за нормами, встановленими цим Законом, якщо вони на день позбавлення військового (спеціального) звання мали право на пенсію за вислугу років або по інвалідності (статті 12, 18 - 20).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

15. Судами встановлено, що згідно вироком суду, який набрав законної сили, позивача позбавлено спеціального звання підполковника міліції.

16. Суди не вірно застосували норми чинного законодавства, згідно з якими особи, які позбавлені військового або спеціального звання, втрачають право на подальше отримання пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і пенсія їм призначається на підставах, встановлених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

17. Отже, з моменту позбавлення спеціального звання, ОСОБА_2 втратив право на отримання пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

18. Посилання судів на те, що позбавлення спеціального звання не є законодавчо встановленою підставою для припинення виплати вже призначеної особі пенсії, є необгрунтованими, оскільки це прямо передбачено частиною другою статті 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

19. Припиняючи виплату позивачу пенсії відповідач діяв на підставі та в межах Закону, суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

20. Що стосується доводів відповідача, викладених у касаційній скарзі про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки існує судове рішення, яке набрало законної сили, з того самого спору і між тими самими сторонами (постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2015 року у справі №201/2089/15-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про поновлення виплати пенсії), слід зазначити наступне. У справі № 201/2089/15-а спір пов'язаний із поновленням позивачу виплати пенсії з грудня 2014 року. Таким чином у справі, що розглядається, та у справі №201/2089/15-а різні предмети і підстави позову, що виключає застосування приписів пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

21. Колегія суддів прийшла до висновку, що у зв'язку із неправильним застосуванням судами норм матеріального права, постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року підлягають скасуванню із прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

22. З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Суддя Я. О. Берназюк

Суддя М. І. Гриців