Справа № 826/5899/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2018 року № 826/5899/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., при секретарі Павлючик Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання дій та рішень протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення та наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» звернулося до суду з позовом до офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України та просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2017 року № форми «Р»;

визнати протиправним та скасувати наказ офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12 грудня 2016 року № 1068 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки»;

визнати протиправними дії офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України з проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Юран» за весь період взаємовідносин.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України на підставі ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва від 14 липня 2016 року у справі №760/12179/16-к безпідставно, як він вважає, прийнято наказ № 1068 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» від 12 грудня 2016 року, та проведено її.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт від 24 січня 2017 року № 139/28-10-41-08/30307207 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Юран» за весь період взаємовідносин.

Позивач вважає висновки, викладені у Акті необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а крім того стверджує, що господарські операції носили реальний характер та підтверджені всіма необхідними та належним чином оформленими первинними документами, які дають право на формування витрат.

На підставі висновків Акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2017 року № .

Проте, позивач вважає дії відповідача, а також наказ і податкове повідомлення-рішення протиправними, у зв'язку з чим просить їх скасувати.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/5899/17(далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Виходячи з положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії), враховуючи відсутність заперечень з боку сторін, у судовому засіданні судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у письмовому провадженні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України на підставі направлень від 12 грудня 2016 року № 915, 917, наказів від 12 грудня 2016 року № 1068 та від 30 грудня 2016 року № 1193, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у зв'язку із отриманням ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва від 14 липня 2016 року у справі № 760/12179/16-к у межах кримінального провадження від 13 травня 2015 року № 50000033 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 205 КК України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юран» за весь період взаємовідносин.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт від 24 січня 2017 року № 139/28-10-41-08/30307207 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юран» за весь період взаємовідносин.

З Акту вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на прибуток всього на суму 788366,00 гривень, у тому числі по періодах: за 2014 рік.

На підставі Акту перевірки податковим органом 10 лютого 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення № Форма «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок прибуток у сумі 788366,00 гривень та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 197091,50 гривень, що разом складає 985457,50 гривень.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення стали висновки Акту перевірки про нереальність господарських операцій Позивача із ТОВ «Юран» та, відповідно, недостовірність показників податкового обліку з податку на прибуток, сформовані на підставі спірних господарських операцій.

Не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними, а також вважаючи наказ та податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звертається до суду з проханням про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань. Внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПОК України).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 1138.1 статті 38 ПК України витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

витрати банківських установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.8 статті 138 передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз положень податкового законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, дозволяє дійти висновку, що право на формування витрат для цілей оподаткування податком на прибуток виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т. ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Крім того, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для формування валових витрат, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток суду належить з'ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (стаття 2 Закону).

Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, бухгалтерський облік є обов'язковими видом обліку, який ведеться підприємством.

Статтею 4 Закону передбачено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності на формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.

Відповідно до статті 8 Закону відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Таким чином, господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено також підпунктом 1.2 пункту 1 та підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення).

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксуються та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з пунктом 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи. Від імені яких складений документи, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Судом встановлено, що позивач є експортером сільськогосподарської продукції та здійснює експорт наступних товарів: пшениці, кукурудзи, ячменю.

У перевіреному періоді, згідно з документами, які було надано контролюючому органу для проведення перевірки, встановлено, що фактично позивач здійснював діяльність у сфері оптової торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

З акту перевірки та доданих до матеріалів справи документів вбачається, що між ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» та ТОВ «Юран» за період з 01 січня по 31 грудня 2014 року укладались типові договори постачання, а саме:

1) № К14 03-1181 від 14 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 390 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1980,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

2) №К14 03-1182 від 14 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 45 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1950,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

3) №К14 03-0995 від 05 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 35 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1 900,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (Перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

4) №К14 03-0981 від 04 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 80 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1900,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

5) №К14 03-0966 від 03 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 40 метричних тон Ю%. Ціна товару 1910,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно». що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

6) №К14 03-1372 від 21 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 80 метричних тон +- 10%. Ціна товару 2120,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

7) -,№K14 03-1554 від 28 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 40 метричних тон +- 10%. Ціна товару 2275,00гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що с пунктом призначення за умовами цього Договору;

8) №К14 03-1439 від 25 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 40 метричних тон +- 10%. Ціна товару 2170,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

9) №К14 03-1475 від 26 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 80 метричних тон +- 10%. Ціна товару 2205,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання" здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

10) №К14 02-1153 від 14 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 140 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1650,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом.призначення за умовами цього Договору;

11) №К14 02-1357 від 28 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 110 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1900,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

12) №К14 02-1332 від 26 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 40 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1780,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

13) №К14 02-1296 від 24 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 40 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1700,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

14) №К14 02-1312 від 25 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 70 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1740,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договор;

15) №К14 02-1278 від 21 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 80 метричних тон +- 10%. Ціна товару 2040,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морськ'йй торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договор;

16) № К14 02-0983 від 05 березня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 120 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1630,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

17) №К14 02-1025 від 06 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 140 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1645,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт. TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

18) №К14 02-1063 від 07 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 110 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1630,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий Порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

19) №К14 02-1102 від 13 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 35 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1640,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено»до»)-Южний морський торговий Порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

20) №К14 01-0939 від 10 січня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 200 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1480,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійсняється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС:Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

21) №К14 01-0997 від 15 січня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 110 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1505,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

22) №К14 01-0998 від 15 січня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 35 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1475,00 гривень без ПДВ за 1 метричну топу.. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

23) №К14 12-1417 від 17 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 40 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1480,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

24) №К14 16 січня 2014 від 03 квітня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 35 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1505,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійспюсться на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

25) №К13 12-1361 від 13 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 900 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1480,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

26) №К13 12-1384 від 16 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 120 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1480,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

27) №К13 12-0959 від 01 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість' 200 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1430,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійсняється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІСтЗерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

28) №К13 12-0990 від 02 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 170 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1435,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

29) №К13 12-1023 від 03 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 230 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1435,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий - порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

30) №К13 12-1052 від 04 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 180 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1440,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

31) №К13 12-1089 від 05 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 280 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1445,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону, Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

32) №К13 12-1146 від 06 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 350 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1450,00 гривень оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

33) №К13 12-1187 від 09 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 35 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1455,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

34) №К13 12-1224 від 10 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 210 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1465,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

35) №К13 12-1263 від 11 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 500 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1465,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

36) №К13 12-1302 від 12 грудня 2013 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 270 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1475,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

37) №К14 01-1126 від 24 січня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 120 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1580,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

38) №К14 01-1070 від 17 січня 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 150 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1520,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-ІОжний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору;

39) №К14 02-1225 від 19 лютого 2014 року щодо придбання кукурудзи. Кількість 45 метричних тон +- 10%. Ціна товару 1675,00 гривень без ПДВ за 1 метричну тону. Постачання здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачено «до»)-Южний морський торговий порт, TOB «ТІС-Зерно», що є пунктом призначення за умовами цього Договору.

Позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій між ним та зазначеним контрагентом за наведеними договорами до матеріалів справи надано: вантажно митні декларації за 2014 рік, платіжні доручення за 2014 рік, товарно транспортні накладні за 2014 рік, договори складського зберігання зерна за 2014 рік, видаткові накладні за 2014 рік, листи-підтвердження отримувачів товару за 2014 рік, податкові накладні за 2014 рік, витяги з Реєстру складських документів на зерно за 2014 рік, внутрішні документи зерносховищ за 2014 рік, витяги з журналів довіреностей на отримання товарно-метаріальних цінностей на підтвердження належного уповноваження посадових осіб позивача на отримання товару від ТОВ «Юран», тощо.

Позивач стверджує, що фактичність здійснення господарських операцій між ним та контрагентом ТОВ «Юран» підтверджується зазначеними первинними документами. Здійснені господарські операції відповідають видам діяльності позивача, передбачених його статутом, тобто дані господарські операції проведено з метою отримання від них господарського результату в дійсності.

З Акту перевірки вбачається, що « … первинні документи , а саме видаткові накладні та податкові накладні, складені ТОВ «Юран» не мають юридичної сили первинних документів у зв'язку із зазначенням у них господарських операцій, які фактично не відбулись, як наслідок ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» неправомірно формували регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.

Перевіркою не встановлено факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом по придбанню товару (кукурудзи) на загальну суму 4379812,00 гривень у тому числі за 2014 рік.

Вказане порушення вплинуло на формування податку на додану вартість.»

З акту також вбачається, що при проведенні аналізус товарно-транспортних накладних, встановлено, що послуги з перевезення сількогосподарської продукції відповідно на Южний морський порт ТОВ «Тіс-Зерно» надвались третіми особами - приватними підприємцями та юридичними особами.

Проте згідно з інформаційних баз ДФС, Єдиного реєстру податкових накладних та зібраної податкової інформації підприємство ТОВ «Юран» протягом 2014 року, не встановлено взаємовідносин з автомобільними перевірзниками по отриманню транспортних послуг та залучення інших осіб, які безпосередньо здійснювали організацію транспортних перевезень.

Чисельність працюючих осіб становить 0 згідно з податковим розрахунком суд жоходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2014 року ТОВ «Юран».

В податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік додаток АМ (нарахована амортизація та витрати на ремонт і поліпшення основних фондів) відсутній, що свідчить про відсутність власних основних засобів на підприємстві для здійснення фінансово-господарської діяльності та ставить під сумнів факт самостійного перевезення сількогосподарської продукції.

Таким чином, висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податку на додану вартість за рахунок господарських операцій з ТОВ «Юран» ґрунтується на підставі оцінки фінансово-господарської діяльності вказаного контрагента, про що йдеться у акті перевірки з посиланням також на проведення досудового розслідування та матеріали кримінального провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що при виконанні договорів між позивачем та контрагентом було складено необхідні і передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні бухгалтерські документи, які надано для перевірки на підтвердження здійсненних господарських операцій. Таким чином, реальність здійснених господарських операцій підтверджується первинними документами.

Наявна у відповідача інформація щодо контрагента не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних правочинів за умови наявності первинних документів.

Законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Оформлення договірних відносин між суб'єктами господарювання регламентується Цивільний кодексом України від 16 січня 2003 року зі змінами та доповненнями (далі - ЦК).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним та правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому суд зауважує, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Тому, для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

В даному випадку, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували те, що укладення договорів, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом, не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків, не надано належних, достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про невідповідність первинних документів.

Окрім того, матеріали справи містять відомості про те, що кримінальне провадження від 13 травня 2015 року № 50000033 за ознаками кримінального правопорушення передбачених частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 205 КК України України, в межах якого призначено перевірку позивача, перебуває у провадженні слідчих Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області. Водночас, судового рішення за результатами розгляду зазначеного кримінального провадження до матеріалів справи не надано.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що винесення обвинувального вироку щодо директора контрагента ТОВ «Юран» ОСОБА_2 за результатами розгляду кримінального провадження № 0000033 від 12 лютого 2015 року за ознаками скоєння злочину, передбаченого частиною першою статті 205 КК України відношення до позивача та його взаємовідносин з контрагентом не має.

Крім того, відповідачем не доведено того, що контрагент позивача на момент укладення договору не був зареєстрований як платник ПДВ, не мав свідоцтва платника ПДВ.

Натомість, у акті перевірки зазначається, що ТОВ «Юран» зареєстровано у Києво-Святошнинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та має стан платника податку 8.

Свідоцтво платника ПДВ анульовано з 18 серпня 2015 року за рішенням контролюючого органу. Остання звітність подана за травень 2015 року (з нульовими показниками).

З наведеного вбачається, що ТОВ «Юран» під час здійснення вказаних у акті перевірки операцій, відповідно до вимог статей 18, 182, 183 ПК України був зареєстрований органами державної податкової служби як платник податку на додану вартість та відповідно мав право видавати податкові накладні.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Також, якщо контрагенти по ланцюгу постачання товарів (послуг) не виконали свого зобов'язання по сплаті податку на додану вартість до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

Підтвердження зазначеного підходу знайшло відображення в постанові Верховного суду України № 40/11 від 21 січня 2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІБ» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем без відповідних доказів зазначено про здійснення господарських операцій без мети реального настання правових наслідків. Проте, доказів щодо неотримання позивачем послуг, визначених у договорах, до матеріалів справи не надано.

З матеріалів справи вбачається, що позивач купував зернові культури для їх подальшої реалізації, як на території України, так і на експорт. У подальшому ним використано закуплені зернові культури при провадженні власної господарської діяльності, спрямованої на отримання доходу, та отримано такий дохід.

Таким чином, позивачем сформовано витрати за результатами операцій придбання відповідно до вимог чинного законодавства.

Судом не встановлено обставин завищення позивачем витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування та не встановлено заниження об'єкту оподаткування від усіх видів діяльності за період з 01 січня по 31 грудня 2014 року всього на суму 788 366,00 гривень.

Суд зазначає, що висновки про порушення платником податків вимог податкового законодавства можуть робитися контролюючим органом виключно на підставі проведеної перевірки.

Як звертає увагу Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 10 червня 2013 року в справі № К/9991/69832/12, відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України право платника податку на податковий кредит ставить в залежність від отримання податкової накладної, а не від проведення зустрічних звірок контрагентів платника податку (позивача) та знаходження їх посадових осіб за юридичними адресами.

Суд звертає увагу, що висновок акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, ґрунтуються на аналізі господарської діяльності контрагента, та не містять доказів наявності умислу посадових осіб позивача щодо ухилення від оподаткування.

Таким чином, у даному випадку, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували те, що вчинення правочинів, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Юран», не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків. Отже, доводи відповідача щодо наявних обставин нереальності здійснення господарських операцій, сприймаються судом критично та до уваги не беруться.

Ваховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконання, що операції позивача з контрагентом здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, а отже, прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2017 року № є протиправним, що є підставою для його скасування.

Судом також встановлено, що наказ офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12 грудня 2016 року № 1068 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» видано, зокрема, у зв'язку із отриманням ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва від 14 липня 2016 року у справі № 760/12179/16-к у межах кримінального провадження від 13 травня 2015 року № 50000033 за ознаками кримінального правопорушення передбачених частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 205 КК України. У зазначеній ухвалі слідчого судді відсутнє зазначення строку її дії.

Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року у справі № 720/12179/16-к з якої вбачається, що: «… строк дії та пред'явлення ухвали Солом?янського районного суду імста Києва від 14 липня 2016 року до виконання не може перевищувати одного місяця з моменту її постановлення».

Таким чином, ухвала слідчого судді, на підставі якої було проведено перевірку позивача, діяла та могла бути пред'явлена до виконання виключно у межах місячного строку.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини пропущення строку пред'явлення ухвали до виконання, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання наказу офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12 грудня 2016 року № 1068 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» протиправним та його скасування.

Разом з тим, відповідач на строки пред'явлення ухвали до виконання уваги не звернув а натомість видав наказ про проведення перевірки, що є підставою для визнання дій відповідача протиправними.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2017 року № форми «Р».

Визнати протиправним та скасувати наказ офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12 грудня 2016 року № 1068 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

Визнати протиправними дії офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України з проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Юран» за весь період взаємовідносин.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» за рахунок бюджетних асигнувань офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 17 981,87 грн. (сімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят одна грн. 87 коп.).

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 26.03.2018 року.

Суддя В.І. Келеберда