Справа № 315/64/18
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 березня 2018 року о 09 год. 20 хв.Справа № 315/64/18 Провадження №ЗП/808/74/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (70202, Запорізька область, м.Гуляйполе, вул.Спартаківська, 5/11) до Гуляйпільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (70202, Запорізька область, м. Гуляйполе, пл. Героїв України, 4) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду з Гуляйпільського районного суду Запорізької області (за підсудністю) надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Гуляйпільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію державного службовця та зобовязати відповідача здійснити з дня звернення з відповідною заявою, 31 жовтня 2017 року, перехід позивача на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Ухвалою суду від 19.02.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.03.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 20.03.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у жовтні 2017 року вона звернулась до відповідача з заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком, як державному службовцю, перевівши її із загальної пенсії. Проте, відповідачем було безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії, як державному службовцю, з посиланням на те, що позивач працювала у державній податковій службі на посаді за якою присвоюється спеціальне звання та виходить на пенсію не з посади державного службовця, період роботи з 31.07.1998 до стажу державної служби не включається. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що первинно позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З посиланням на п.12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VІІІ від 10.12.2015 «Про державну службу» відповідач зауважує, що в цьому нормативному акті міститься вичерпний перелік посад, які зараховуються до стажу державної служби. Посадовим особам контрольних органів в силу п.343.1 ст.343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, і, відповідно ці посади не належать до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу». Враховуючи вищезазначене, згідно ст.37 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу», та на підставі того, що стаж державної служби ОСОБА_1 складає лише 16 років 6 місяців 22 дні, відповідач не має правових підстав для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу». Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач звернулася до Гуляйпільського ОУПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення їй пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Листом від 30.11.2017 №3883/03 відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», з посиланням на те, що стаж роботи позивача на державній службі є недостатнім для призначенні пенсії за вищевказаним законом.

Позивач, не погодившись з відмовою в призначенні пенсії за Законом України «Про державну службу», звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала:

з 08.01.1982 по 02.07.1990 економіст держдоходів Гуляйпільського райфінвідділу;

з 02.07.1990 по 30.11.1991 державний податковий інспектор відділу оподаткування громадян ДПІ по Гуляйпільському району Запорізької області;

з 01.12.1991 по 30.11.1993 старший державний податковий інспектор відділу податків з населення ДПІ по Гуляйпільському району Запорізької області;

з 01.12.1993 по 31.12.1993 старший державний податковий ревізор-інспектор відділу аудиту, ревізій кас селищних та сільських Рад народних депутатів, стягнень санкцій управління оподаткування, доходів фізичних осіб ДПІ по Гуляйпільському району Запорізької області;

з 01.01.1994 по 25.11.1996 старший державний податковий ревізор-інспектор відділу оподаткування доходів громадян, підприємців ДПІ по Гуляйпілському району Запорізької області;

з 26.11.1996 по 27.02.1997 старший державний податковий ревізор-інспектор відділу справляння податків з фізичних осіб ДПА у Гуляйпільському районі Запорізької області;

з 28.02.1997 по 31.04.1998 старший державний податковий ревізор-інспектор відділу документальних перевірок фізичних осіб ДПА у Гуляйпільському районі Запорізької області;

з 01.04.1998 по 15.06.2000 старший державний податковий ревізор-інспектор сектору документальних перевірок фізичних осіб відділу оподаткування фізичних осіб ДПІ у Гуляйпільському районі Запорізької області;

з 16.06.2000 по31.03.2002 старший державний податковий ревізор-інспектор групи справляння податків з фізичних осіб відділу оподаткування фізичних осіб ДПІ у Гуляйпільському районі Запорізької області;

з 01.04.2002 по 31.08.2003 старший державний податковий ревізор-інспектор групи справляння податків з фізичних осіб відділу оподаткування фізичних осіб ДПІ у Гуляйпільському районі Запорізької області;

з 01.09.2003 по 30.01.2005 старший державний податковий інспектор групи справляння податків з фізичних осіб відділу оподаткування та документальних перевірок фізичних осіб ДПІ у Гуляйпільському районі Запорізької області;

з 31.01.2005 по 14.08.2005 завідувач сектору обслуговування платників податків ДПІ у Гуляйпільському районі Запорізької області;

з 15.08.2005 по 29.03.2012 головний державний інспектор відділу оподаткування фізичних осіб ДПІ у Гуляйпільському районі Запорізької області;

з 30.03.2012 по 30.06.2013 головний державний інспектор сектору оподаткування фізичних осіб Гуляйпільському відділення Пологівської МДПІ Запорізької області;

з 01.07.2013 по 07.07.2014 головний державний інспектор сектору доходів і зборів з фізичних осіб Гуляйпільському відділення Пологівської ОДПІ Головного управління Мінлдоходів у Запорізькій області;

з 08.07.2014 по 28.11.2014 - головний державний інспектор Гуляйпільському відділення Пологівської ОДПІ Головного управління Мінлдоходів у Запорізькій області.

В свою чергу, в своєму листі відповідач вказує на те, що страховий стаж позивача становить 37 років 8 місяців 22 дні, з яких стаж на посаді державної служби становить 16 років 6 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за Законом України «Про державну службу».

При цьому, відповідач вказав на те, що стаж на посаді державної служби становить лише 16 років 6 місяців 22 дні, так як з трудової книжки видно, що 31.07.1998 ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби І рангу, у звязку з чим період роботи з 31.07.1998 до стажу державної служби не включається.

Разом з тим, суд не погоджується з такою позицією органу Пенсійного фонду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.37 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

У разі виходу на пенсію державні службовці за наявності стажу державної служби не менше 10 років користуються умовами щодо комунально-побутового обслуговування, передбаченими цим Законом.

Період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Як, серед іншого, зазначено у п.2 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII від 10.12.2015 «Про державну службу», який набрав чинності з 01.05.2016: «2. Визнати такими, що втратили чинність: 1) Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу; …».

Згідно приписів п.12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII від 10.12.2015 «Про державну службу»: «12. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.».

Основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу (ч.1 ст.25 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу»).

Як, серед іншого, зазначено у ч.2 ст.25 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу», установлюються такі категорії посад державних службовців: … шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Визначаючи пенсійний вік ОСОБА_1 судом взято до уваги, що у ч.1 ст.26 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, зазначено: «1. Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; […] До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року …».

Відтак, ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) є особою, яка досягла пенсійного віку (згідно вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») та мала більше 20 років стажу роботи на посадах державної служби.

Стосовно доводів відповідача про те, що «посадовим особам контрольних органів, яким згідно п.343.1 ст.343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, і, відповідно, ці посади не належать до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII» суд бере до уваги наступне.

Так, згідно з п.343.1 ст.343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Відповідно до п.343.2 ст.343 Податкового кодексу України положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Як передбачено п.9 «Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів», затвердженого 23.10.2013 постановою Кабінету Міністрів України №839, посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців. Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

У п.3 «Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів», серед іншого, зазначено: «… До строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.».

Як зясовано судом і не заперечується сторонами з 31.07.1998 позивачу було присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби І рангу, а з 01.01.2014 інспектор податкової та митної справи І рангу.

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2016 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями», серед іншого, затверджено співвідношення між рангами державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2016 є «Співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів», згідно якого спеціальне звання «інспектор податкової та митної справи І рангу» прирівнюється до 7 рангу державного службовця.

Звідси, відповідач дійшов до хибного висновку про те, що посадові особи контрольних органів, яким згідно зі ст.343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу» і з цих причин стаж державної служби ОСОБА_1 складає 16 років 6 місяців 22 днів.

Стаж державної служби ОСОБА_1 підтверджує і Розрахунок стажу, виконаний Пологівською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, у якому чітко зазначено про наявність у позивача стажу державної служби на день звільнення з посади станом на 28.11.2014 32 роки 10 місяців 22 дні.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що рішення №3883/03 від 30.11.2017 прийнято відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.6 КАС України).

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено Європейським судом з прав людини у п.71 Рішення по справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Заява №29979/04): «71. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п.73). … Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п.40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). …».

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за можливе зобовязати відповідача здійснити з 31 жовтня 2017 року, переведення позивача на пенсію, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (70202, Запорізька область, м.Гуляйполе, вул.Спартаківська, 5/11, ІПН НОМЕР_1) до Гуляйпільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (70202, Запорізька область, м.Гуляйполе, пл. Героїв України, 4, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Гуляйпільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця.

Зобовязати Гуляйпільське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, з дня звернення з відповідною заявою, а саме з 31 жовтня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Гуляйпільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.С. Лазаренко