Справа № 826/16830/17
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/202
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року 12:07 № 826/16830/17

За позовом ОСОБА_1

До Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві

Головного управління ДФС у м. Києві

Про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0210-17 від 08.06.2015 року та № від 18.04.2017 року,

Суддя О.В.Головань

Секретар Б.О. Литвин

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3-п/к (дов. від 25.03.2015р)

Від відповідачів: Полякова С.Б. - п/к (дов. від 20.12.2017 р. та від 14.12.2017р.)

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2015 р. № 0210-17 ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві та від 18.04.2017 року № Головного управління ДФС у м. Києві.

В судовому засіданні 19.03.18 р. оголошено резолютивну частину рішення про задоволення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є власником автомобіля LEXUS GX 460, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2010, дата реєстрації 05.10.2010 року.

08.06.2015 року ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення за № 0210-17, згідно якого позивачу нараховано транспортний податок за 2015 рік у сумі 25 000 грн.

26.01.2016 року позивача було повідомлено телефоном про наявність податкової заборгованості, і 01.02.2016 р. ним сплачено транспортний податок у розмірі 25 000 грн. згідно отриманої квитанції.

У січні 2017 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 25.01.2017 року № ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до якого його зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 5000 гривень за затримку на 128 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 25 000 грн.

06.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у м. Києві зі скаргою щодо податкового повідомлення-рішення від 25.01.2017 року № .

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 04.04.2017 року № 2453/0/26-15-10-02-16 скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 25.01.2017 року № та винесено нове податкове повідомлення рішення від 18.04.2017 року № , яким зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 20% на суму 5 000 гривень.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказані податкові повідомлення рішення протиправними та просить суд їх скасувати з таких підстав.

Нарахування та стягнення транспортного податку за 2015 р. є протиправним з огляду на відсутність його запровадження як місцевого податку на 2015 р.

Оскільки визначена сума податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн. нарахована на порушення законодавства, то, відповідно, зобов'язання зі сплати штрафу у розмірі 20% за платежем транспортний податок з фізичних осіб не відповідають положенням Податкового кодексу України як похідні вимоги.

Відповідачі - ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головне управління ДФС у м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечили, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.14 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України було введено новий податок - транспортний податок.

Так, згідно зі ст.ст. 10 та 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону № 71-VIII) транспортний податок віднесено до місцевих податків у складі податку на майно.

Нормами пп. 267.1.1, 267.1.2 п. 267.1, п. 267.4, пп. 267.5.1 п. 267.5, пп. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (при цьому, календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з абз. 1 пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 цього Кодексу податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

В той же час, тлумачення вказаних положень Податкового кодексу України у сукупності з загальними положеннями вказаного Кодексу дають підстави для висновку про неможливість нарахування та стягнення транспортного податку за 2015 рік, а саме.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (ст. 9 Кодексу).

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 цього Кодексу установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У ст. 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп. 10.1.1 п. 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.14р. № 71-VIII, що діє з 01.01.15р.), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.97р. № 280/97-ВР та ст. 143 Конституції України.

Таким чином, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за приписами норм Кодексу мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексів, нові податки не можуть бути визнані обов'язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

У той же час, пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

За наведених обставин застосування контролюючим органом положень ст. 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році, що є підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 08.06.2015 року № 0210-17 ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Щодо вказаної позовної вимоги строк для оскарження становить 1095 днів, і він не є порушенням станом на 14.12.2017 р., дату звернення до суду.

Строк для звернення до суду платника податків із вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання повинен визначатися за правилами п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України. Зазначений строк становить 1095 днів із дня отримання такого рішення, незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове розв'язання спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження.

В свою чергу, податкове повідомлення - рішення від 18.04.2017 року № Головного управління ДФС у м. Києві про нарахування штрафу у розмірі 20% за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання транспортного податку з фізичних осіб є похідним від обов'язку, визначеного податковим повідомленням - рішенням від 08.06.2015 року № 0210-17 і, відповідно, також є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку оскаржувані рішення прийняті відповідачами на порушення принципу обґрунтованості, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 08.06.15 р. № 0210-17.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 18.04.17 р. № .

4. Присудити на користь ОСОБА_1 до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві 533 грн., судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві 107 грн. судового збору.

5. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 26.03.18 р.