Справа № 823/984/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/984/17 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі: Алексанян Л.М.

за участю:

представника позивача: Різник Ю.С.

представника відповідача: Железняк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг ОСОБА_4 та Головного управління Національної поліції України в Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ НП України в Черкаській області) у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Черкаській області від 25.05.2017 за № 1387 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області» в частині звільнення зі служби в поліції начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області майора поліції ОСОБА_4;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Черкаській області від 26.05.2017 за № 141 о/с щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_4;

- поновити ОСОБА_4 на службі в поліції на посаді начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області;

- стягнути з ГУ НП в Черкаській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.05.2017 і до моменту фактичного поновлення на посаді.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню в частині, виходячи з наступного.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 22.12.2003 по 26.05.2017 ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.

06.12.2016 року майора поліції ОСОБА_4 призначено на посаду начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (наказ від 06.12.2016 № 214 о/с).

11.05.2017 року відповідно до наказу ГУ НП в Черкаській області № 1256 призначено службове розслідування у зв'язку із реєстрацією в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєння службовими особами Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області кримінального правопорушення.

25.05.2017 року начальником ГУ НП в Черкаській області затверджений висновок за результатами службового розслідування у зв'язку із реєстрацією в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєння службовими особами Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області кримінального правопорушення.

25.05.2017 року ГУ НП в Черкаській області прийнято наказ № 1387 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП.

Відповідно до зазначеного висновку від 25.05.2017 та наказу № 1387 від 25.05.2017 за грубе порушення службової дисципліни і законності, порушення вимог статей 1,8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, функціональних обов'язків, вимог Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 4, 5 та 17 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 № 1377, пункту 1.3 Інструкції експлуатації транспортних засобів ГУ НП, затвердженої наказом ГУ НП від 27.01.2016 № 122, пункту 4 наказу ГУ НП від 15.03.2017 № 722, що виразилось у відсутності дій по організації роботи своїх підлеглих щодо своєчасного попередження, припинення і розкриття кримінальних правопорушень в сфері здійснення операцій з металобрухтом, не вжитті особисто жодних заходів щодо запобігання та припинення правопорушення з боку ОСОБА_5, приховування від єдиного обліку вказаного факту, а також використанні службового автомобіля не за прямим штатним призначенням, підриву іміджу та репутації поліції, тобто вчинення проступків, які не сумісні з перебуванням на службі в поліції на начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області майора поліції ОСОБА_4 вирішено звільнити зі служби в поліції.

На підставі наказу ГУ НП в Черкаській області від 27.04.2017 № 1387 та подання Драбівського ВП відповідачем 26.05.2017 року виданий наказ № 141 о/с, згідно з яким з 26.05.2017 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч.1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС України) ЗУ «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_4 - начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаські області (оскаржуваний наказ).

Позивач, вважаючи незаконним своє звільнення, звернувся до суду з даним позовом за захистом свої прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наказ від 25.05.2017 № 1387 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУНП» та наказ від 26.05.2017 № 141 о/с про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_4 (0043336) - начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, прийняті з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні саме кримінального порушення, оскільки призначалося та проводилося службове розслідування саме у зв'язку з реєстрацією в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєння службовими особами Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні відносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі по тексту - Інструкція № 230) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У разі вчинення протиправних діянь згідно з ч.1 ст. 19 Закону № 580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною другою вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнятий в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Проте, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, діючим, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів та судового розгляду адміністративної справи, є Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, який регулює питання дисципліни поліцейських. Згідно з його преамбулою він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 2 цього Статуту.

За приписами ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений ст. 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073.

З метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин відповідно до пункту 1.2. Інструкції № 230 призначається службове розслідування.

Відповідно до п. 2.1, пп. 2.2.2. п. 2.2 та п. 2.6 розділу ІІ Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Згідно п. 5.2-5.3 вищезазначеної інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Абзацом першим пункту 5.4 Інструкції № 230 визначено, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

На підставі п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як свідчать матеріали справи, ГУ НП в Черкаській області приймаючи наказ № 1256 від 11.05.2016 про призначення та проведення службового розслідування керувалося пп. 2.2.2, п. 2.6, 7.1 та 7.2 Інструкції № 230, а саме: у зв'язку з реєстрацією в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження № 0000045 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України щодо ОСОБА_4

Під час службового розслідування встановлено грубе порушення позивачем службової дисципліни і законності, порушення вимог статей 1,8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, функціональних обов'язків, вимог Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 4, 5 та 17 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 № 1377, пункту 1.3 Інструкції експлуатації транспортних засобів ГУ НП, затвердженої наказом ГУ НП від 27.01.2016 № 122, пункту 4 наказу ГУ НП від 15.03.2017 № 722, що виразилось у відсутності дій по організації роботи своїх підлеглих щодо своєчасного попередження, припинення і розкриття кримінальних правопорушень в сфері здійснення операцій з металобрухтом, не вжитті особисто жодних заходів щодо запобігання та припинення правопорушення з боку ОСОБА_5, приховування від єдиного обліку вказаного факту, а також використанні службового автомобіля не за прямим штатним призначенням, підриву іміджу та репутації поліції, тобто вчинення проступків, які не сумісні з перебуванням на службі в поліції на начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області майора поліції ОСОБА_4

Так, на думку відповідача, вказані порушення є дисциплінарними проступками, що є не сумісними з подальшим проходженням служби в НП позивача, що і стало підставою для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності згідно наказу ГУ НП в Черкаській області № 1387 від 25.05.2017 та звільнення його зі служби в поліції відповідно до наказу № 141 о/с від 26.05.2017.

Між тим, ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відтак, вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України, може бути доведена лише вироком суду в межах розгляду кримінального провадження № 0000045, а не матеріалами службового розслідування.

Разом з тим слід зауважити, що висновок службового розслідування містить лише опис вчинених позивачем корупційних діянь, що мають ознаки кримінального правопорушення, причини та умови вчинення дисциплінарного проступку не встановлені.

Крім того, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що за вчинення кримінального (корупційного) правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції, що передбачена п. 10 ч.1 ст. 77 Закону № 580-VIII, а тому накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 1387 від 25.05.2017 та про звільнення позивача № 141 о/с від 26.05.2017 за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону «Про Національну поліцію» є передчасними.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Правовими положеннями ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції проаналізувавши вищезазначені правові положення та обставини справи приходить до висновку, що наказ від 25.05.2017 № 1387 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП» та наказ від 26.05.2017 № 141 о/с про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_4 (0043336) - начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, прийняті з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні саме кримінального порушення.

Інші дисциплінарні порушення, які були встановлені під час службового розслідування щодо ОСОБА_4 та викладені у висновку від 25.05.2017 не є підставами, щодо яких було призначено та проведене службове розслідування згідно наказу ГУ НП в Черкаській області № 1387 від 25.05.2017.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні зазначеної позовної вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що питання виплати поліцейським, незаконно звільненим зі служби в поліції, грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, врегульоване спеціальним нормативно-правовим актом, яким не передбачено існування судового рішення про стягнення відповідних сум, так як обов'язок відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення у випадку поновлення особи на посаді носить імперативний характер та покладений на нього в силу вимог Порядку.

Так, порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським НП України визначено Законом України «Про Національну поліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок), які визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції.

Пункт 6 Розділу ІІІ Порядку визначає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Між тим, ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію викладену в постанові Верховного суду України від 14.01.2014 у справі №21-395а13, в якій зазначено, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами закріпленими у Порядку.

Правовими положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги позивача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від задоволених позовних вимог, а тому підлягають задоволенню.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100), згідно п. 2 розділу ІІ якої, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_4 звільнено з займаної посади починаючи з 27.05.2017.

Відповідно до пп.1 п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України, від 08.02.1995, № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В даному випадку, час вимушеного прогулу позивача складає - 180 робочих днів за період з 27.05.2017 по 22.11.2017 включно.

В матеріалах справи міститься довідка ГУ НП в Черкаській області № 82 від 12.02.2018 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_4 за останні два місяці роботи складає - 6530,00 грн. (Т.2 а.с.187).

Тобто, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає - 38 538,00 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку, належним способом захисту прав позивача буде задоволення позову в цій частині та стягнення з ГУ НП в Черкаській області на користь останнього середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.05.2017 по 22.11.2017 в розмірі 38 538,00 грн.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів звільнення позивача з займної посади, відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення в частині відмови стягнення середнього заробітку ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача задовольнити повністю, апеляційну скаргу відповідача - задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині зазначеної відмови скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Черкаській області - задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року в частині відмови стягнення середнього заробітку ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Черкаській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27.05.2017 по 22.11.2017 року включно в розмірі 38 538,00 грн.(тридцять вісім тисяч п'ятсот тридцять вісім гривень).

В іншій частині Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 329 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач: М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова