Справа № 716/2088/17
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 р. м. Чернівці справа № 716/2088/17

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить:

- здійснити перерахунок призначеної йому пенсії у відповідності до положень ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- стягнути з Пенсійного фонду в Заставнівському районі заборгованість за минулі роки починаючи з грудня 2014 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є інвалідом IIІ групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії. З метою здійснення перерахунку його пенсії у відповідності до положень ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (із змінами та доповненнями) 07.12.2017 р. він звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Однак, у здійсненні перерахунку йому було відмовлено, з тієї підстави що пенсія позивачу виплачується у відповідності до діючих норм пенсійного законодавства. Вважаючи дану відмову неправомірною, позивач просить здійснити перерахунок призначеної йому пенсії у відповідності до положень ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою суду від 22.01.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

14.02.2018 р. Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач) подано відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позивач просить обчислити розмір його пенсії на умовах ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", разом з тим з травня 2010 р. позивач отримує пенсію на умовах іншого Закону, а саме Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (враховуючи рішення по ст. ст. 50,54 пенсія в розмірі фактичних збитків обчислювалася позивачу до 01.11.2011 р). Відповідач також зазначав, що із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно з Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач до органу Пенсійного фонду не звертався. У разі подання позивачем заяви про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" орган Пенсійного фонду застосовуватиме норми постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1210 від 23.11.2011 р.

На підставі наведеного вважає, що підстав для здійснення перерахунку призначеної позивачу пенсії немає та доводи, які наведені у позові є безпідставними.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому вказував на безпідставність застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1210 від 23.11.2011 р.

У зв`язку із поданням відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду та доводів зазначених у відзиві на позовну заяву, ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.02.2018 р. справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 13.03.2018 р.

Позивач в судове засідання призначене на 13.03.2018 р. не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача до суду надав заяву про розгляд справи його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Враховуючи приписи ст. ст. 194 та 205 КАС України, суд вважає, що неявка в судове засідання позивача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, а також подання представником відповідача заяви про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2018 р. у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А, с. Веренчанка, Заставнівського району Чернівецької області, РНОКПП НОМЕР_1) (а.с. 6, 7).

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії А №441319 від 27.08.2008р. (а.с. 4).

Згідно з довідкою МСЕК серії ПВД № 021917 позивачу встановлено ІІI групу інвалідності довічно. Дані обставини також підтверджуються експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні №5 від 15.05.2008 р. (а.с. 8, 15).

На час розгляду справи в суді, позивач перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Судом встановлено, що 01.02.2008 р., відповідно до поданої позивачем заяви, управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області, правонаступником якого є відповідач з 10.04.2017 р., призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 06.06.2008 р. позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З 28.05.2010 р., відповідно до поданої позивачем заяви, позивача переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З матеріалів справи видно, що постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області, яка набрала законної сили 25.12.2010 р., у справі №2-а-277/2010 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області про визнання дій неправомірними, зобов`язання зробити перерахунок пенсії, адміністративний позов задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату державної пенсії, призначеної ОСОБА_1 неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій за віком, а також здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії, призначеної ОСОБА_1 відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 17.05.2010 р. та провести відповідні виплати (а.с. 55-56).

Як вказував в позовній заяві позивач та не заперечувалося відповідачем у поданому до суду відзиві на позов, на підставі судового рішення, пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та у розмірі 50% мінімальної пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю він отримував до жовтня 2011 р., а з листопада 2011 р. пенсія йому виплачувалась в сумі 901,60 грн.

Судом встановлено, що 07.12.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку його пенсії відповідно до положень ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 36).

13.12.2017 р. листом №783/К-11 Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області надано відповідь на заяву позивача, якою відмовлено у перерахунку його пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав для такого перерахунку.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивач звернувся до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-XII (далі - Закон №796-XII, в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії по інвалідності).

Статтею 9 цього Закону визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Статтею 49 зазначеного Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до ст. 50 Закону № 796-XII особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок № 1210). Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. ст. 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом України від 31.07.2014 р. № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набрав чинності 16.08.2014 р., Прикінцеві положення Закону № 719-VII були доповнені пунктом 6-7, за яким було встановлено, що норми і положення ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, Законом № 1622-VII з 16.08.2014 р. були надані повноваження Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри виплат державної та додаткової пенсій, передбачені ст. ст. 50, 54 Закону № 796-XII, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України №76-ІІІ від 28.12.2014 р., що набрав чинність з 01.01.2015 р., внесено зміни до Закону № 796-XII. Зокрема, ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-XII викладено в новій редакції, згідно яких особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. Карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1210 встановлено, що обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: - для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: особам з інвалідністю І групи - 341,64 гривні; особам з інвалідністю II групи - 227,76 гривні; особам з інвалідністю III групи - 170,82 гривні.

З аналізу вищенаведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що з 16.08.2014 р. визначення розмірів пенсій віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України є органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в п.п.2, 3 ст.116 Конституції України.

Аналогічну позицію висловлено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.10.2017 №К/800/6561/17.

Отже, після 16.08.2014 р. розміри виплат державної та додаткової пенсій особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідами III групи, має визначатися відповідно до урядових постанов.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 09.02.1999 р. № 1-рп/99, за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтями 50, 54 Закону №796-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним І категорії, та розміри пенсії по інвалідності визначаються у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Починаючи з серпня 2014 р. по даний час дані розміри встановлюються та виплачуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210.

Отже, основний розмір пенсії позивачу нараховується і виплачується у відповідності до норм Закону №1058-ІV. До розміру пенсії встановлено додаткову пенсію відповідно до ст. 50 Закону №796-ХІІ у розмірі визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вказував у відзиві на позов відповідач та видно із матеріалів справи, 28.05.2010 р. позивача переведено на виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (враховуючи рішення суду по ст. 50, 54 пенсія в розмірі фактичних збитків обчислювалась позивачу до 01.11.2011 р.).

Із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно з Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач до органу Пенсійного фонду не звертався.

З огляду на дані обставини, розмір пенсії позивача визначається відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджено поясненнями відповідача наданими у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлено, що позивач, окрім основної пенсії також отримує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, відповідно до ст. 50 Закону №796-ХІІ.

З огляду на вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 07.12.2017 р., ст. 50, ст. 54 Закону №796-ХІІ, умови, порядок призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначалися актами Кабінету Міністрів України, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, суд приходить до висновку, що на час розгляду справи, відсутні законодавчі підстави застосовувати при обчисленні пенсії по інвалідності з грудня 2014 р. норми ст. ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ щодо визначення пенсії для осіб з інвалідністю III групи в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, оскільки такі норми вилучена з цього Закону.

Судом встановлено, що норми законодавства, якими внесено зміни до ст. ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ та постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 про затвердження Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12.10.2004 р. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні Великода проти України від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. У Рішенні від 02.03.1999р. № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до п. 3 ст. 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо здійснення перерахунку пенсії відповідно до положень ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також стягнення з Пенсійного фонду в Заставнівському районі заборгованість за минулі роки починаючи з грудня 2014 р. є безпідставними, так як не ґрунтуються на діючих нормах законодавства, які регулюють вказані правовідносини. Відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Статтею 6 Конституції України визначено, що органи виконавчої влади здійснюють повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, до яких належить Пенсійний фонд України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом не встановлено порушення вищевказаних критеріїв при наданні позивачу відмови у здійснення перерахунку його пенсії у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи позивач, не довів належними засобами доказування протиправності дій та рішень відповідача щодо не здійснення перерахунку його пенсії у відповідності до норм ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 14, 19, 72 -77, 90, 241, 246, 250, КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.К. Левицький