Справа № 804/5263/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2018 року справа № 804/5263/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року (головуючий суддя Рябчук О.С.)

у справі № 804/5263/17

за позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради,

до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області,

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради звернулось до суду з адміністративним позовом до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 22.05.2017, яким за затримку сплати грошового зобов'язання в сумі 1330882,00 грн. нарахований штраф у розмірі 20%, а саме у сумі 266173,40грн. за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконуючи положення Закону України від 21.10.2004 р. №2103-ІV «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати» та виплачуючи в першу чергу заробітну плату, КП «Нікопольводоканал» не мало можливості проводити своєчасну сплату податкового зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, на яку нараховується штраф та пеня, що спричиняє позивачу збитки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати» від 21.10.2004 №2103-ІV не звільняє позивача від обов'язку своєчасно сплачувати суми узгоджених зобов'язань та не звільняє від відповідальності за порушення такого обов'язку, встановленого Податковим кодексом України. Позивачем не спростовано висновків акту перевірки щодо сплати сум узгоджених зобов'язань по уточнюючому розрахунку від 02.11.2016 № та по податковій декларації з податку на додану вартість від 20.10.2016 № поза межами строку, визначеного п.203.2 ст.203 ПК України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову про задоволення позову.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ним несвоєчасно сплачені задекларовані зобов'язання, чим порушені терміни сплати, оскільки, згідно з Законом України від 21.10.2004 № 2103-ІV «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати» оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку, а всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Позивач наполягає на тому, що виконуючи положення зазначеного Закону № 2103-IV, підприємство не мало можливості проводити своєчасну сплату податкового зобов'язання. Також, позивач зазначає, що встановлена постановами Кабінету Міністрів України на відповідний рік схема взаєморозрахунків з боку державних органів реалізовується не своєчасно, що в свою чергу призводить до несвоєчасного надходження коштів в рахунок погашення заборгованості з податку на доходи фізичних осіб, але це відбувається не з вини підприємства. Окрім того, у зв'язку з тим, що субвенції з державного бюджету по відшкодуванню пільг та субсидій для населення за надання послуг водопостачання та водовідведення підприємство отримує лише після 25 числа місяця наступного за звітним, це призводить до недостачі оборотних коштів позивача і до суттєвого погіршення фінансового становища позивача та унеможливлює своєчасне і в повному обсязі виконання зобов'язань перед фіскальним органом.

Апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.03.2018.

Повноважні представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Неприбуття у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст. 205, п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 10.05.2017 Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість по податковій декларації за вересень 2016 рік, уточнюючого розрахунку до декларації з ПДВ за грудень 2015 року, за результатами якої складно акт від 10.05.2017 № 362/1201/03341339 (а. с.43, 44).

Перевіркою термінів сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість встановлено, що підприємством в порушення п.50.1 ст.50, п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України допущено несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість по уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за грудень 2015 року від 02.11.2016 № та по податковій декларації з ПДВ за вересень 2016 року від 20.10.2016 № .

На підставі означеного акту перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 22.05.2017, яким до підприємства за затримку понад 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у сумі 1330882 грн. нарахований штраф у розмірі 20 % у сумі 266173,40 грн. на підставі абз.3 п.126.1 ст.126 ПК України (а. с.7).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.2 ст.2 КАС України з урахуванням приписів ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним в межах даної справи є питання правомірності притягнення позивача до відповідальності відповідно до Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату самостійно узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Відповідно до пп.16.1.4. п.16.1. ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України).

Згідно з абз.1 п.50.1 ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з п.57.1. ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок надання податкової декларації з податку на додану вартість та строки розрахунків з бюджетом визначені у статті 203 ПК України.

Відповідно до п.203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п. 203.2. ст. 203 Податкового кодексу України).

Тобто платник податків має сплатити суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, зазначену таким платником податку у поданій ним податковій декларації (уточнюючому розрахунку), протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.203.1 ст.203 ПК України для подання податкової декларації.

У відповідності до абз.3 п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що зазначена норма в сукупності з іншими положеннями Податкового кодексу України є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого ПК України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання, незалежно від причин такого прострочення.

Ані вказана норма, ані інші норми Податкового кодексу України не звільніють платника податку від відповідальності за порушення строків сплати сум узгодженого грошового зобов'язання.

В даному випадку позивачем не спростовуються встановлені в акті перевірки факти сплати самостійно узгоджених зобов'язань з податку на додану вартість по уточнюючому розрахунку від 02.11.2016 № та по податковій декларації від 20.10.2016 № поза межами строку, визначеного п. 203.2 ст. 203 ПК України.

Доводи позивача щодо необхідності врахування положень Закону України від 21.10.2004 № 2103-ІV «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати», згідно з яким оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку, а всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, не приймає в якості обставин, які б звільняли платника податків від встановленого пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України зобов'язання.

Вказаний Закон не містить норм, які б змінювали, визначали інші, ніж встановлені Податковим кодексом України, строки сплати грошових зобов'язань та (або) звільняли від відповідальності за порушення обов'язків, передбачених податковим законодавством.

Також законодавець жодним чином не пов'язує наявний або відсутність обов'язку платника податків своєчасно сплачувати суми узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість з терміном отримання таким платником податків субвенцій з державного бюджету по відшкодуванню пільг та субсидій для населення за надання послуг водопостачання та водовідведення.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні позову про скасування спірного податкового повідомлення-рішення № від 22.05.2017.

Суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні, у зв'язку з чим апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі № 804/5263/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко