Справа № 803/1172/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/11353/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області,

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року (суддя - Ксензюк А.Я., час ухвалення - 10:02 год., місце ухвалення - м.Луцьк, дата складання повного тексту - 27.10.2017 р.),

в адміністративній справі №803/1172/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

встановив:

У вересні 2017 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Волинській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 13.07.2017 року щодо визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 2872,95 грн. (в тому числі 2298,36 грн. за податковими зобов'язаннями та 574,59 грн. за штрафними санкціями); 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 13.07.2017 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 32949,24 грн. (в тому числі 26359,39 грн. за податковими зобов'язаннями та 6589,85 грн. за штрафними санкціями); 3) визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 13.07.2017 р., якою визначено позивачу до сплати недоїмку зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38877,71 грн.; 4) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № від 13.07.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 5299,94 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив у задоволенні позову відмовити.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 липня 2017 року за № на суму 1177,02 грн.. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4315,79 грн.. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 липня 2017 року за № на суму 13314,61 грн.. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф-. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 23.10.2017 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду прийнята частково з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та необ'єктивно, а тому оскаржена постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що перевіркою встановлено, що підприємцем ОСОБА_1 систематично для замовника вантажних перевезень СПД-ФО ОСОБА_2 здійснювались транспортні вантажні перевезення за ціною нижче ніж собівартість перевезення. Суд взяв перевезення як один рейс, які здійснювались як в одну сторону так і зворотно. Однак, дані рейси не можна об'єднувати, оскільки в один напрямок був один замовник та вантаж і розрахунки, в зворотній напрямок інший замовник та розрахунки. Відповідно, рейси були збитковими та прибутковими. Внаслідок вищенаведеного, перевіркою встановлено завищення валових витрат за 2015 р. та 2016 р., чим порушено п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України. Також підприємцем, згідно книги обліку доходів та витрат, до складу валових витрат за 2016 р. включено витрати в сумі 20619,87 грн., згідно авансового звіту №218 від 08.09.2016 р. (ОСОБА_3 - дружина СПД). Згідно аналізу шляхових листів, договорів, контрактів та інших документів встановлено, що підприємцем документально не підтверджені дані витрати, пов'язані з господарською діяльністю підприємця, відсутня відмітка уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в закордонному паспорті або документі, що його замінює та дані витрати не пов'язані з отриманням доходів, чим порушено п.п.170.9.1«а» п.170.9 ст.170, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 23.10.2017 р. в частині задоволеного позову та ухвалити нове рішення суду, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що працівниками ГУ ДФС у Волинській області в період з 31.05.2017 р. по 19.06.2017 року на підставі наказів від 12.05.2017 року № 969, від 30.05.2017 року №1203 та направлення на перевірку від 29.05.2017 року № 895 проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, достовірності повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.09.2015 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.09.2015 року по 31.12.2016 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року.

За результатами документальної планової виїзної перевірки 26.06.2017 року складено акт №5414/03-20-13-07/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки) (а.с. 17-29 Т.1).

Позивачем було подано заперечення на акт перевірки (а.с. 36-38 Т.1).

Перевіркою встановлено порушення позивачем: - пунктів 44.1 статті 44, підпункту 170.9.1 «а» пункту 170.9 статті 170, пункту 177.2, підпунктів 177.4.2, 177.4.4 пункту 177.4, пункту 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб на 26359,39 грн., а саме: за 2015 рік на суму 6104,48 грн. та за 2016 рік на суму 20254,91 грн.; - підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 2298,36 грн., а саме: за 2015 рік на суму 610,45 грн. та за 2016 рік на суму - 1687,91 грн.; - пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ, внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок за 2015 рік на суму 14121,71 грн. та за 2016 рік на суму - 24756 грн..

13.07.2017 року на підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: -№, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 2872,95 грн., з них за податковим зобов'язанням - 2298,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 574,59 грн.; -№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 32949,24 грн., з них за податковими зобов'язаннями на суму 26359,39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 6589,85 грн. (а.с. 13, 15 Т.1).

Також на підставі вищевказаного Акту перевірки 13.07.2017 року відповідачем було прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 5299,94 грн. (а.с. 14 Т.1).

Крім того, ГУ ДФС у Волинській області 13.07.2017 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, якою встановлено вимогу до сплати недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38877,71 грн. (а.с. 16 Т.1).

На зазначені рішення відповідача позивачем було подано скаргу до ДФС України. За результатами її розгляду прийнято рішення про залишення скарги без розгляду від 23.08.2017 р. №11050/М/99-99-11-02-02-25 (а.с. 39 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.164.1. п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.1 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач оподаткування доходів від провадження діяльності з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, єдиного внеску, військового збору, податку на доходи фізичних осі, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати. Перевіркою питань щодо декларування ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу у періоді, що перевірявся, встановлено його заниження за 2015 рік на суму 40696,56 грн. та за 2016 рік на суму 112527,27 грн..

Судом першої інстанції вірно враховано, що згідно п.177.4 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно матеріалів справи, позивачем до складу валових витрат було віднесено витрати на відрядження за кордон, які здійснював сам підприємець. Так, в підтвердження здійснення таких витрат ним було пред'явлено авансові звіти (а.с. 59-177 Т.1). Всього витрати на відрядження позивача за кордон за 2015 рік становили 19110 грн. та за 2016 рік 71340 грн..

При цьому, відповідачем помилково вирахувано витрати на відрядження, здійснені самим позивачем, за 2016 рік у сумі 72370 грн..

Згідно підпункту 177.4.2 пункту 177.4 статті 177 ПК України, підприємець, який перебуває на загальній системі оподаткування може віднести до своїх витрат лише витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, тобто найманих працівників. Відповідно до підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до складу інших витрат, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, відносяться витрати на відрядження найманих працівників. Таким чином, якщо фізична особа - підприємець здійснює відрядження особисто, то витрати, понесені під час відрядження, не включаються до складу валових витрат такого підприємця, оскільки фізична особа - підприємець не є найманим працівником. Тому включення до складу валових витрат, витрат на відрядження, здійснених самим ФОП ОСОБА_1 є протиправним.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо завищення позивачем валових витрат за 2015 рік на суму 19110 грн. та за 2016 рік, однак, на суму 71340 грн., а не суму 72370 грн..

Також колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо безпідставності тверджень ГУ ДФС про неправомірність віднесення до валових витрат на відрядження за кордон ОСОБА_4.

Так, з акта перевірки видно, що згідно книги обліку доходів та витрат, до складу валових витрат за 2016 рік включено витрати у сумі 20619,87 грн. згідно авансового звіту №218 від 08.09.2016 року. Згідно аналізу шляхових листів (в частині використаного пального), договорів, контрактів та інших документів встановлено, що ФОП ОСОБА_5 документально не підтверджені дані витрати, пов'язані з його господарською діяльністю, відсутня відмітка уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в закордонному паспорті або документі, що його замінює та дані витрати не пов'язані з отриманням доходів.

Згідно наказу №140 від 05.09.2016 року ОСОБА_4, фінансового директора ФОП ОСОБА_5, з 05.09.2016 року було відряджено до Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччини для укладання договорів з партнерами на строк 4 дні (а.с. 54 Т.1). Під час відрядження було укладено договори, зокрема договір №30 від 07.09.2016 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом з SYNERGY GROUPSp.z.o.o, Польща, договір купівлі-продажу з Noori Nutzfahrzeuge GmbH про купівлю паливного баку з кріпленням на автомобіль MAN TGX (а.с. 55-58 Т.1). В подальшому згідно договору №30 від 07.09.2016 року позивачем було надано послуги з перевезення (а.с. 7-8 Т.2).

З копії закордонного паспорта ОСОБА_6 видно, що у ньому проставлені відповідні відмітки митного органу Польщі про перетин польського кордону (05.09.2016 року та 08.09.2016 року відповідно) (а.с. 53 Т.1). Також позивачем було надано копії відповідних фіскальних чеків про понесені витрати на пальне (а.с. 49-51 Т.1).

Відтак, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем правомірно включено до валових витрат за 2016 рік витрати, понесені ним на відрядження ОСОБА_4.

Під час перевірки позивача відповідачем також було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 систематично, для замовника вантажних перевезень суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, здійснював транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення (з врахуванням витрат на пальне, оплати автобанів ін.), внаслідок чого позивачем було завищено валові витрати за 2015 рік на суму 21586,56 грн. та 2016 рік - на суму 19537,40 грн.. На думку відповідача, позивач неправомірно включив такі витрати до складу валових витрат.

Однак, суд першої інстанції вірно не погодився з такими висновками ГУ ДФС у Волинській області, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. При цьому, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності підпункт (14.1.231 даного пункту). Отже, сутність доктрини ділової мети полягає в отриманні економічного ефекту не від окремої господарської операції, а у результаті господарської діяльності, тобто сукупності господарських операцій платника податків.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що понесення суб'єктом господарювання збитків при здійсненні окремих господарських операцій не може бути підставою для визнання діяльності як такої, що не спрямована на отримання прибутку і не має ознак господарської діяльності у розумінні ПК України. Витрати визначаються такими, що понесені у рамках господарської діяльності платника, якщо вони спрямовані на отримання платником позитивного економічного ефекту, є необхідними для забезпечення економічної діяльності платника з отримання прибутку.

ФОП ОСОБА_1 у період, що перевірявся контролюючим органом, здійснював вантажні перевезення для суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2. Позивачем було надано суду розрахунки вартості таких перевезень за 2015 та 2016 рік (а.с. 5-6 Т.1). З вказаних розрахунків слідує, що позивачем було надано послуги з перевезення за рейсами з України до Польщі та у зворотньому напрямку з Польщі до України. В результаті таких перевезень ФОП ОСОБА_1 було отримано дохід, що, в свою чергу спростовує доводи відповідача про збитковість таких рейсів. Крім того, виконання зворотних рейсів підтверджується наданими позивачем актами надання послуг (а.с. 7-24 Т.2).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач протиправно зменшив валові витрати позивача на суму 62773,83 грн., зокрема за 2015 рік на суму 21586,56 грн. та за 2016 рік на суму 41187,27 грн., збільшив дохід та нарахував податок на доходи фізичних осіб у сумі 13314,61 грн. (включаючи штрафні санкції).

Отже, судом першої інстанції податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 32949,24 грн., правомірно визнано протиправним та скасовано в частині, а саме на суму 13314,61 грн..

Відносно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2017 року №Ф- в розмірі 38877,71 грн. та рішення від 13.07.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 5299,94 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року, №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (тут і надалі у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 ст.25 Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Так, вимога та рішення про застосування фінансових санкцій є похідними від податкового повідомлення-рішення № від 13.07.2017 року. Оскільки судом встановлено, що відповідач протиправно зменшив валові витрати позивача на 62773,83 грн., збільшив дохід та нарахував податок на доходи фізичних осіб у сумі 13314,61 грн., в результаті чого неправомірно донарахував єдиний внесок та штрафні санкції на суму 4315,79 грн..

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога ГУ ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2017 року №Ф- є протиправною, а рішення від 13.07.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску являється протиправним частково - на суму 4315,79 грн..

Відносно податкового повідомлення-рішення № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 2872,95 грн., то судом першої інстанції вірно враховано, що оскільки це рішення суб'єкта владних повноважень має похідний характер від податкового повідомлення-рішення № щодо якого суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про його протиправність в частині, тому податкове повідомлення-рішення № є протиправним в частині визначення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 1177,02 грн..

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції від 23.10.2017 року, враховуючи доводи апеляційної скарги та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржена постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року в адміністративній справі №803/1172/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови складено 26.03.2018 року