Справа № 815/1767/17
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2018 року

Київ

справа №815/1767/17

адміністративне провадження №К/9901/5414/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу №815/1767/17

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року, прийняту колегією суддів у складі: головуючого - Андрухіна В.В., суддів: Катаєвої Е.В., Кравченка М.М. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, прийняту колегією суддів у складі: головуючого - Коваля М.П., суддів: Домусчі С.Д., Кравець О.О.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 24 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України, в якому просив:

1.1.визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо затримки розрахунку при звільненні.

1.2.стягнути з Міністерства внутрішніх справ України компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 232945,44 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що всупереч приписам чинного законодавства, із позивачем при звільненні не було здійснено повного розрахунку у строки, передбачені законом.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 30 серпня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд вирішив:

3.1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - задовольнити частково.

3.2.Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ) на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1) середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 175784 грн. (сто сімдесят п'ять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні).

3.3. В решті позову - відмовити.

3.4. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ) на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 2796,21 грн. (дві тисячі сімсот дев'яносто шість гривень 21 копійка).

3.5. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України - відмовити.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 12 грудня 2017 року Одеський апеляційний адміністративний суд вирішив:

5.1. Апеляційні скарги ОСОБА_1, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року - задовольнити частково.

5.2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року - скасувати.

5.3. Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

5.4. Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 175543,20 грн.

5.5. Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму витрат зі сплати судового збору у розмірі 2351,41 грн.

5.6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що нездійснення повного розрахунку з особою в день її звільнення є підставою для стягнення із роботодавця середнього заробітку за час затримки такого розрахунку.

Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що позивач не проходив службу в ГУ МВС України в Одеській області та був звільнений зі служби саме наказом МВС України від 25.12.2014 року № 2749 о/с з Управління внутрішньої безпеки в Одеській області, підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки МВС. України, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з МВС України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Міністерство внутрішніх справ України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

8. Верховний Суд ухвалою від 12 лютого 2018 року відкрив провадження у справі.

9. Позивач відзиву на касаційну скаргу не надавав.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:

10.1 Порядок прийняття, проходження та звільнення з військової служби врегульовано нормами спеціального законодавства, а тому норми Кодексу законів про працю України не поширюються на дані правовідносини.

10.2 Позивач не перебував у трудових відносинах із Міністерством внутрішніх справ України, а тому стягнення середнього заробітку повинно відбуватися із безпосереднього роботодавця позивача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.12.2014 року № 2749 о/с «По особовому складу», відповідно до Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил, за п. 64 «ж» (за власним бажанням) капітана міліції ОСОБА_1 (М-196943), оперуповноваженого в особливо важливих справах оперативно-зонального відділу управління внутрішньої безпеки в Одеській області (підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки), з 31 грудня 2014 року.

12. 30.11.2016 року позивач звернувся на адреси МВС України та Департаменту фінансово-облікової політики МВС України зі скаргою, в якій просив: провести виплату одноразової грошової допомоги, встановленої законодавством при звільненні за реквізитами: АБ «Укргазбанк», МФО 320478, к/р НОМЕР_2); надати пояснення в письмовому вигляді про причини не проведення такої виплати своєчасно, відповідно до приписів чинного законодавства України.

13. Листом від 12.01.2017 року № 15/2-Н-224, Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив позивача про те, що кошти для виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ, яка передбачена ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у повному обсязі перераховані на його картковий рахунок відповідно до платіжного доручення від 26.12.2016 року № 223.

14. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.03.2017 року, 30.12.2016 року на картковий рахунок ОСОБА_1 була зарахована сума в розмірі 11598,06 грн.

15. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

16. Конституція України.

16.1 Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16.2 Стаття 21. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

16.3 Стаття 24. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

17. Загальна Декларація з прав людини, Прийнята і проголошена резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року

17.1 Стаття 23. кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

18. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписана і ратифікована Україною 11.09.1997 року.

18.1Стаття 14. Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

19. Кодекс адміністративного судочинства України.

19.1 Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

20. Кодекс законів про працю України

20.1 Стаття 116. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

20.2 Стаття 117. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

21. Постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей».

21.1 Пункт 10. Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

21.2 Пункт 14. Одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

22. Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. N 499.

22.1 Пункт 1.18. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

V.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді виходить з наступного.

24. Трудові відносини, які складаються під час проходження служби в органах внутрішніх справ мають специфічну правову природу, а тому потребують детального регулювання спеціальним законодавством, яке визначатиме, зокрема, норми оплати праці, соціальні гарантії, тощо.

25. Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством таким як: Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, Законом України «Про міліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393.

Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов'язків.

26. Крім того, важливо зазначити, що принцип рівності прав і можливостей та заборона дискримінації у сфері праці закріплені у частині 1статті 21 та у статті 24 Конституції України.

Дискримінацію можна визначити, перш за все, як порушення принципу рівності.

27. За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов'язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

28. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб органів внутрішніх справ, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

29. Посилання Міністерства внутрішніх справ України на відсутність у нього обов'язку сплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв'язку з тим, що позивач не перебував з ним у трудових відносинах колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач був звільнений зі служби саме наказом МВС України від 25.12.2014 року № 2749 о/с з Управління внутрішньої безпеки в Одеській області підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки МВС України.

Відповідно, безпосереднім роботодавцем позивача було Міністерство внутрішніх справ України, а тому розрахунки з позивачем відповідно до пункту 14 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 має здійснювати саме Міністерство внутрішніх справ України.

Посилання відповідача на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам начальницького та рядового складу ОВС від 31.12.2007 р. №499, відповідно до якої грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем проходження служби, спростовується наведеними вище висновками.

30. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

31. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

32. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

33. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т.Г.Стрелець

Судді О.В.Білоус

І.Л.Желтобрюх