Справа № 821/1613/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1613/17

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко Н.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джабурія О.В.

суддів: Кравченко К.В. , Вербицької Н.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 03.01.18р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні з застосуванням режиму відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14.12.2017р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

31 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративного суду до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з позовними вимогами про зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 1,6881 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (під будівлями автогаражу);

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 1,6881 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (під будівлями автогаражу).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки під будівлями та спорудами млина орієнтовною площею 1,6881 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства (під будівлями автогаражу). За результатами розгляду звернень відповідачем відмовлено в наданні такого дозволу посилаючись на те, що використання об'єкту нерухомого майна, а саме будівель автогаражу, передбачене не для задоволення особистих потреб, а сформовано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, як підставу для відмови, зазначено п.7 ст.118 ЗК України. Однак, наявність на земельній ділянці автогаражу не тільки не суперечить, а навпаки, відповідає меті та змісту ведення особистого селянського господарства, оскільки така діяльність пов'язана з виробництвом, переробкою та споживанням сільськогосподарської продукції. Крім того, землі під придбаним майном обліковуються як землі сільськогосподарського призначення під господарськими будівлями і дворами. Відтак, відмова відповідача в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки є протиправною.

Представник відповідача заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на обставини викладені в запереченнях на адміністративний позов від 12.12.2017 року.

Поставною Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, викладену в листі від 01.06.2017 року № 5663/0-1644/6-17, у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,1668 га під будівлями автогаражу на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області, для ведення особистого селянського господарства. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,1668 га, під будівлями авто гаражу на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області, для ведення особистого селянського господарства. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області звернулось з апеляційною скаргою на вказану постанову. Апелянт просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови були порушені норми матеріального права, а саме при вирішенні спору суд не в повній мірі розглянув справу, не прийняв до уваги та не дослідив обставини, які мають вагоме значення при прийнятті рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_2 є власником нерухомого майна - автогаражу, що знаходиться на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області майновий комплекс № 3, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.11.2015 року, укладеного між позивачем та Сільськогосподарським кооперативом «Радянська земля».

Земельна ділянка під автогаражем, на який позивач набув права власності відповідно до вказаного договору купівлі-продажу, має площу 1,16881 га, що підтверджується викопіюванням із плану Радянської сільської ради земельної ділянки, яка пропонується для надання у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, а також довідкою відділу у Білозерському районі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 21.04.2017 року № 0-21-0.20-5/164-17.

14.03.2016 року Радянська сільська рада Білозерського району Херсонської області звернулась із клопотанням до ГУ Держземагенства у Херсонській області, в якому зазначила, що не заперечує про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,1681 га, розташованої за межами населеного пункту.

На звернення ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки під будівлями автогаражу орієнтовною площею 1,1681 га, що розташована на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області листом від 30.11.2016 року № М-11339/0-2252/6-16-СГ відмовило заявникові в наданні такого дозволу посилаючись, як на причину для відмови на те, що об'єкт нерухомого майна сформований для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не для ведення особистого селянського господарства.

Розглянувши відповідну заяву позивача, 07.12.2016 року Білозерською районною державною адміністрацією Херсонської області прийнято розпорядження № 601, яким затверджено детальний план території вказаної земельної ділянки площею 1,16881 га на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та вдруге отримав відмову, викладену в листі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 01.06.2017 року № М-5663/0-1644/6-17, обґрунтовану тими ж підставами, що наведені в листі від 30.11.2016 року № М-11339/0-2252/6-16-СГ.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ОСОБА_3 ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.6, ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абз.1 ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено судом першої інстанції, в листах від 30.11.2016 року та від 01.06.2017 року, як на підставу для відмови, відповідач посилається на те, що вважає нераціональним та недоцільним передачу частини земельного масиву, (кадастровий номер :07:015:0003), на якому розміщено майновий комплекс № 3, сформованого для ведення товарного виробництва, що знаходиться на території Радянської сільської ради Білозерського району Херсонської області, окремо громадянину у власність для ведення особистого селянського господарства.

Отже, з урахуванням наведених вище норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини та обґрунтувань, які стали підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги та вважає повністю правильним висновок суду першої інстанції про те, що ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не навело будь-якої доказової бази, затвердженої у встановленому законом порядку, яка б підтверджувала таку нераціональність чи недоцільність відведення, або інформувала б про інше цільове призначення спірної земельної ділянки чи інший порядок її використання та охорони.

Крім того, відповідно до довідки відділу у Білозерському районі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 21.04.2017 р. № 0-21-0.20-5/164-17 земельна ділянка, яка проектується до відведення у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, відноситься до сільськогосподарських земель під господарськими будівлями і дворами та має площу 1,1681 га, що відповідає заявленому виду використання - ведення особистого селянського господарства, а також законодавчо встановленому розміру площі, можливої для її відведення.

Статтею 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» встановлено, що до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Колегія суддів зазначає, що застосувавши вказану норму Закону України «Про особисте селянське господарство», суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що встановлений даною нормою перелік видів майна, що може використовуватись для ведення особистого селянського господарства, не є вичерпним, в свою чергу, жодною правовою нормою не заборонено використання будівель і споруд млина в особистому селянському господарстві.

Отже, є правильними і висновки в оскаржуваному рішенні суду про те, що наявність на земельній ділянці будівель млина, бункера під зерно та обслуговуючих їх споруд, не тільки не суперечить, а, навпаки, відповідає меті та змісту ведення особистого селянського господарства, оскільки така діяльність пов'язана з виробництвом, переробкою, зберіганням і споживанням сільськогосподарської продукції.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про правомірність відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки виходячи із обставин та матеріалів справ, доводів, зазначених відповідачем у відмовах, судом першої інстанції зроблено належним чином обґрунтований висновок про те, що доводи Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області не ґрунтуються на приписах ч.7 ст.118 ЗК України та не відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_4 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 28.03.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7