Справа № 804/649/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 рокуСправа №804/649/18
Дніпропетровській окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учаників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
23 січня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови провести ОСОБА_1 виплату пенсій без обмеження її максимальним розміром;
- зобов'язати Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, починаючи з 1 жовтня 2017 року провести ОСОБА_1 виплату пенсій без обмеження її максимальним розміром з урахуванням проведених виплат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.
19 лютого 2018 року на виконання вимог ухвали позивачем надано виправлений адміністративний позов із зазначенням коду ЄДРПОУ відповідача та належним чином засвідчені докази на обґрунтування позовних вимог із зазначенням, де перебуває оригінал такого доказу.
Ухвалою від 20 лютого 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в адміністративній справі №804/649/18.
Судом розглянуто справу 27.03.2017 року після виходу судді із відпустки.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, а також інвалідом війни 2 групи, якому, згідно розпорядження Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 3 жовтня 2017 року було зроблено перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком;
- у підпунктах 1, 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 3668-VI визначено, що він набирає чинності з 1 жовтня 2011 року і що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності ним Законом;
- у пункті 2 Прикінцевих положень Закону №911 передбачено. що дія його положень щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року;
- в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма);
- оскільки пенсія позивачу була призначена до 01.10.2011 pоку, то обмеження відповідачем її максимальним розміром при здійсненні перерахунку в 2017 році за заявою позивача, є протиправним і порушує його право, набуте до набрання чинності Законів №№ 3668, 911, 1774 та регламентоване їх нормами, а саме пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону №3668 та пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №911;
- відмова у перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром призвела до зменшення розміру пенсії, яку позивач мав отримувати і це є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист у повному обсязі;
- Вищий адміністративний суд у своєму рішенні від 16.02.2016 року у справі №607/3808/15-а та №750/2418/17 наголосив про недопущення з боку держави в особі Пенсійного фонду обмеження розміру пенсій, призначених до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668;
- право на пенсію породжує очікуваний майновий інтерес позивача і тому безпідставне обмеження його пенсії граничним максимальним розміром на підставі частини 3 статті 27 Закону №1058 не відповідає правилам встановлених наведеними вище нормами міжнародного договору і не може бути визнане виправданим з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань позивача;
- у спірному випадку відповідач, виплачуючи позивачу пенсію з урахуванням обмежень, які встановлені Законом України від 08.07.2011 року №3668 зі змінами, фактично зменшив обсяг прав позивача, які існували на час призначення йому пенсії та які гарантувалися законодавством, що діяло на час призначення пенсії свідчить, що розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до частини 1 цієї статті, не обмежується), у зв'язку з чим по зивач наполягає на обґрунтованості заявленого позову та наявності підстав для його задоволення.
Відповідач 21.03.2018 року надав відзив на позову та заперечив наступним:
- згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом;
- згідно з пунктом першим розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення цей Закон набирає чинності з 1 жовтня 2011 року, крім абзацу одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2012 року;
- відповідно до заяви ОСОБА_1 про перехід на інший вид пенсії від 06.11.2017 року, а саме з пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивача було переведено на зазначений в заяві вид пенсії;
- у зв'язку з чим, дія абзацу першого пункту 2 розділу ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не поширюється на пенсію позивача;
- отже, позовні вимоги стосовно визнання дій неправомірними, покладення зобов'язання виконати певні дії, стягнення грошової суми не мають під собою правового підґрунтя.
Позивач направив відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач, маючи в розпорядженні майже 500 аркушів пенсійної справи, навмисно не надав суду жодного документу про призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 2002 по 2011 рік.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 протоколом №223162/185 від 16.05.1997 року призначена пенсія по інвалідності (відшкодування фактичної шкоди, каліцтво/захворювання внаслідок аварії на ЧАЕС) в розмірі 119,99 грн.
З 01.01.2012 року позивачу призначена та виплачувалась пенсія по інвалідності в розмірі фактичних збитків (шифр 326).
06.11.2017 року позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку із переходом на інший вид пенсії.
Розпорядженням від 13.11.2017 року №160277:
1) позивачу нараховано:
- вид пенсії - пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком (шифр 427);
- дата перерахунку 01.10.2017 року, попереднього 28.03.1997 року;
- вид перерахунку - перерахунок через перехід з виду на вид (ст.о/р);
- підвищення інв.війни (ст.7) 2 гр. - 580,80 грн., збільшення ст.27,42 інвалідам війни - 2926,31 грн., дод.пенсія інв. 2 гр. внаслідок ЧК ліквідатор (ст.49) - 379,60 грн.;
2) виплату пенсії по шифру 326 - припинити;
Сторони підтвердили, що з 1997 року позивач неодноразово змінював вид пенсії.
При цьому, розпорядженням від 13.11.2017 року №160277 позивачу перерахована з 01.10.2017 року пенсія по інвалідності, призначена на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством (стаття 54) на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (стаття 33).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058):
- пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, а в редакції, яка застосовуються з 1 жовтня 2017 року згідно із Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу;
- пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Згідно із статтею 33 Закону №1058:
- пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається, зокрема, особам з інвалідністю II групи - в розмірі 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону;
- непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011 року в первісні редакції, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Прикінцевими положеннями Закону від 24.12.2015 року №911-VIII встановлено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.
У подальшому вищевказаний період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року був змінений на період до 31.12.2017 року Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII.
Упродовж усього часу дії Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668), Прикінцевими та перехідними положенням вказаного Закону було передбачено:
- пункт 2: обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом;
- пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
З матеріалів справи судом не встановлено, що станом на 01.10.2011 року розмір пенсії позивача становив 8740 грн. або більше (10 х 874 грн. прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність), тобто дорівнював або був більше максимального розміру, встановлено законом.
Сторони також не заявляли та не підтвердили, що у будь-який період до 01.01.2017 року позивач отримував нараховані суми пенсії у розмірі, що перевищував максимальний, або мав право на пенсію у такому розмірі.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
За Законом №1788 призначаються наступні види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Статтею 15 Закону №1788 встановлено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Закон Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII Законом України від 19 грудня 1991 року №2001-XII викладено в новій редакції, який, із відповідними змінами та доповненнями, є чинним на теперішній час.
Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Згідно статті 49 пенсії особам, віднесеним до категорій 1, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до статті 45 Закону №1058:
- пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону;
- переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У вказаних судових рішенням касаційний суд визначив правову позицію, що переведення з одного виду пенсії на інший правомірно в межах одного закону, зокрема, Закону №1058, а перехід пенсіонера на інший вид пенсії, що призначається на підставі іншого Закону, є призначенням іншого виду пенсії.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд керується абзацом 2 пункту тринадцятого Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, в редакції, яка застосовується з 01.10.2017 року, відповідно до якого у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону №1058, призначається одна пенсія за її вибором.
Таким чином, при обранні позивачем виду пенсії за інвалідністю в розмірі пенсії за віком за Законом №1058, яка призначена за заявою позивача з 01.10.2017 року, мало місце призначення вказаного виду пенсії із припиненням виплати пенсії на підставі Закону №796, а не переведення з одного виду пенсії на іншій в межах одного Закону №1058.
Верховній Суд у постанові від 6 березня 2018 року по справі №727/8049/17 адміністративне провадження №К/9901/4463/17 зазначив, що перехід з одного виду пенсії на інший передбачає зміну виду пенсійного забезпечення, що здійснюється, за умови наявності такого права, з моменту звернення особи з відповідною заявою.
У цій же постанові касаційний суд вказав, що з урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (Airey v. Ireland № 6289/73).
З урахуванням викладеного, оскільки пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком на підставі Закону №1058 призначена з 01.10.2017 року, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно у спірних правовідносинах застосовано норми Закону №3668, яким встановлені обмеження максимального розміру пенсії, які застосовуються до пенсій, призначених після 01.01.2016 року, у зв'язку із чим відмовляє в задоволенні позову повністю.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Верба