Справа № 826/10245/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року 14:52 № 826/10245/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання - Багрій М.В., за участі позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Ковальчук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у місті Києві

про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд:

- визнати дії Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1, з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП - протиправним;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24.03.2017 року №222 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення №2» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20.04.2017 року №355-ос про звільнення з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП - ОСОБА_1;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2017 року №657 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.09.2017 року №1060 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- негайно поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2017 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2018 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про скасування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2017 року №657 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та від 18.09.2017 року №1060 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що накази Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24.03.2017 року №222 та від 20.04.2017 року №355-ос про є необґрунтованими, протиправними та такими, що порушують його права, а тому підлягають скасуванню.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи. Зазначив, що ОСОБА_1 будучи поліцейським, достовірно володіючи вимогами Закону України «Про національну поліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, вимогами Закону України «Про державну службу», Кодексів Закону України про працю України, знехтував вимогами зазначених нормативно-правових актів, та безпідставно не виходив на службу, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений з поліції.

У судовому засіданні 19.03.2018 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві № 222 від 24.03.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної окремих працівників полку поліції особливого призначення №2» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у відсутності контролю за станом оперативного-службової діяльності, дисципліни та законності в підпорядкованому підрозділі унаслідок порушення вимог ст. 8 розділу ІІ Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на заступника командира полку з логістики та матеріального забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП у м. Києві підполковника поліції ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №355 о/с від 20.04.2017 року «Щодо особового складу» відповідно до п.3 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення-звільнення з посади) ч.1 ст. 65 Закону України «Про національну поліцію» призначено підполковника поліції ОСОБА_1 (0035960) дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 (з обслуговування Мінського масиву та Куренівки) Оболонського управління поліції з посадовим окладом 2500гривень, звільнивши його з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2. Підставою видачі наказу є Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві № 222 від 24.03.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення №2».

Вважаючи своє звільнення зі служби в поліції незаконним, не погоджуючись з наказами відповідача від 24.03.2017 року №222 та від 20.04.2017 року №355-ос, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, шляхом скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді зі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до пункту 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Разом з тим, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року (зі змінами та доповненнями), (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію України», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію України», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Працівники поліції складають Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки»

Аналіз тексту Присяги зумовлює висновок, що в основу поведінки працівника органів внутрішніх справ закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Складаючи Присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року № 155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941, затверджені Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - Правила), які були чинними на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до п. 1.2. Правил, вони як зібрання основних професійно-етичних норм визначають для працівника органів внутрішніх справ: моральні цінності, зобов'язання та принципи служби в органах внутрішніх справ; професійно-етичні вимоги до службової, позаслужбової та антикорупційної поведінки; регулювання професійно-етичних проблем взаємин працівників, що виникають у процесі їх спільної діяльності тощо.

Згідно з п. 1.4. Правил неухильне дотримання принципів і норм цих Правил є важливим чинником якісного виконання працівником оперативно-службових завдань, необхідною умовою суспільної довіри та підтримки діяльності органів внутрішніх справ.

Дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов'язком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання. Громадянин України, який працює або приймається на службу в органах внутрішніх справ, ознайомлюється з вимогами цих Правил (п.п. 2.1.-2.3. розділу ІІ Правил).

Відповідно до пп. 2.2. п. 2 розділу ІІІ Правил професійний обов'язок працівника, як одна із моральних основ служби в органах внутрішніх справ, полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Згідно з пп. 4.1. п. 4 розділу ІІІ Правил працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов'язання, в тому числі бути прикладом безумовного дотримання вимог закону та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Бездоганне виконання моральних зобов'язань, в свою чергу, забезпечує право працівника на суспільну довіру, повагу, визнання і підтримку громадян, що передбачено пп. 4.2. п. 4 розділу ІІІ Правил.

Відповідно до пп. 1.1. п. 1 розділу IV Правил поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію України», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію України», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію України», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут) затверджений законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV і визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового і начальницького складу службової дисципліни, яка полягає у дотриманні Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділі та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, про що свідчать ч. 1 ст. 1, ст. 2 Дисциплінарного статуту.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу визначені ст. 7 Дисциплінарного статуту, згідно з ч. 1 якої службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини шостої статті 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

З матеріалів справи вбачається, що притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності передувало службове розслідування.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція) встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів. Доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмування (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до підпунктів 2.5, 2.6 Інструкції, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Підпунктом 6.32 пункту 6.3 Інструкції передбачено, що особа, стосовно якої проводиться розслідування, має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення (пункт 6 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ГУ НП у м. Києві від 11.02.2017 року №150 комісією у склад працівників управління кадрового забезпечення, управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, управління превентивної діяльності та відділу внутрішнього аудиту проведено позапланову перевірку оперативно-службової діяльності та вивчено особисту роль керівного складу в полку поліції особливого призначення №2.

Перевіркою установлено зокрема, що командиром ППОП №2 полковником поліції ОСОБА_6 та його заступником з логістики та матеріально - технічного забезпечення полковником поліції ОСОБА_1 в порушення вимог п. 3 розділу Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 року № 503, контроль за виконанням документів у підрозділі здійснювався неналежним чином, постійний моніторинг стану виконання завдань, перевірка досягнутих результатів, співставлення їх результатів, які передбачено отримати під час виконання поставлених завдань, виявлення причин та умов, що призвели до невиконання, неналежного або невчасного виконання документів, проведення, у разі потреби, поглибленого вивчення і перевірки стану виконання документів не проводились.

Також, в наказі зазначено, що керівництвом ППОП №2 не розроблено чітку систему контролю за реалізацією планів, надходженням матеріалів про виконання запланованих заходів з підпорядкованих підрозділів, що у свою чергу призвело до відсутності контролю з боку керівників підрозділу повноти та достовірності їх виконання.

Таким чином, зокрема заступник командира з логістики та матеріально - технічного забезпечення полковником поліції ОСОБА_1 належним чином не організовував роботу підпорядкованого підрозділу, що призвело до незадовільного стану оперативно-розшукової діяльності, дисципліни та законності унаслідок порушення вимог ст.8 розділу ІІ статуту Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Позивачем зауважено, що відповідачем не дотримано норми чинного законодавства, та не відібрано його письмових пояснень.

У ході судового розгляду представником відповідача не було надано, а матеріали справи не містять доказів того, що у позивача відбирались письмові пояснення під час проведення службового розслідування.

Разом з тим, в судовому засіданні позивач зазначив, що викладені в наказі порушення не відносяться до його обов'язків.

При цьому, в наданій довідці не розкрито, які саме порушення вчинені позивачем та які саме обов'язки покладені на останнього, а акт перевірки в матеріалах справи відсутній.

В судовому засіданні, судом ставилось питання, які саме обов'язки покладені на позивача не виконувались останнім.

На питання суду відповідач зазначив, що дійсно в довідці не розкрито інформації щодо порушень, проте додаткові пояснення у нього відсутні.

Так, обов'язки начальника визначено статтею 8 Дисциплінарного статуту відповідно до якої начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

Начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов'язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Отже з наведено слідує, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати.

Суд акцентує увагу, що підставою для винесення оскаржуваного наказу в частині притягнення ОСОБА_1. до дисциплінарного - у вигляді звільнення з посади стало неналежним чином організована робота підпорядкованого підрозділу.

Таким чином, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо неналежного виконання позивачем його посадових обов'язків, а також відсутні докази, що підтверджують, що позивач не дотримувався законодавства, не виконував вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, тобто обов'язків, які передбаченні статтею 7 Дисциплінарного статуту.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про скасування наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24.03.2017 року №222 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення №2» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №355 о/с від 20.04.2017 року «Щодо особового складу» відповідно до п.3 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення-звільнення з посади) ч.1 ст. 65 Закону України «Про національну поліцію» призначено підполковника поліції ОСОБА_1 (0035960) дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 (з обслуговування Мінського масиву та Куренівки) Оболонського управління поліції з посадовим окладом 2500гривень, звільнивши його з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2. Підставою видачі є наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 222 від 24.03.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення №2».

Згідно з п.6 ч.1 ст.70 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вважається відстороненим від виконання службових обов'язків з дня видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов'язків за займаною посадою. У разі якщо поліцейського, відстороненого від виконання службових обов'язків (посади), звільнено зі служби в поліції до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов'язків за займаною посадою, він вважається таким, що був відсторонений від виконання службових обов'язків за посадою до дня звільнення зі служби в поліції. Протягом періоду, коли поліцейського відсторонено від виконання службових обов'язків (посади), призначення такої особи на будь-яку іншу посаду заборонено.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, на ОСОБА_1 являється підозрюваним в кримінальному провадженні №0001135, в рамках якого - 15.02.2017 року останньому було обрано запобіжний захід у вигляді відсторонення від посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06.04.2017 року продовжено строк відсторонення від посади до 11.06.2017 року.

В матеріалах справи відсутні докази видання наказу про допуск до виконання службових обов'язків за займаною посадою позивача.

Водночас, підставою видачі зазначеного наказу став наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 222 від 24.03.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення №2», який скасовано судом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд визнає протиправними дії Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1, з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП та вважає за необхідне скасувати накази Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24.03.2017 року №222 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення №2» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та від 20.04.2017 року №355-ос про звільнення з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП - ОСОБА_1.

Щодо позовної вимоги в частині негайно поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП, суд відмовляє оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2018 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про скасування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2017 року №657 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та від 18.09.2017 року №1060 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

В частині позовної вимоги стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, то суд зазначає, що останньому не нараховувалась заробітна плата, оскільки останній був звільнений з посади, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів щодо підтвердження правомірності своїх дій.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1, з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24.03.2017 року №222 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення №2" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20.04.2017 року №355-ос про звільнення з посади заступника командира полку з логістики матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП Бурди Юрія Олексійовича.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 березня 2018 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа