Справа № 816/251/18
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/251/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2018 року позивач ОСОБА_2 (надалі - позивач; ОСОБА_2.) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії з 01 травня 2017 року по теперішній час та зобов'язання Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком з 01 травня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно листа Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 31.05.2017 №4187/02-24 позивачу призупинено виплату пенсії з 01.05.2017 у зв'язку з відсутністю ОСОБА_2 за адресою фактичного проживання на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб № 3 від 20.04.2017 у відповідності з п.п. 2 п. 12 та п. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365. Позивач вважає, що припинення виплати пенсії у зв'язку з відсутністю внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання є безпідставним та суперечить вимогам законодавства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №816/251/18, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10:00 28 лютого 2018 року.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року витребувано докази та оголошено перерву у судовому засіданні до 11:30 22 березня 2018 року.

06 березня 2018 року до суду надійшов відзив /а.с. 45/, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на обліку в Миргородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області громадянка ОСОБА_2 перебуває з 01.08.2014 як внутрішньо переміщена особа, яка прибула із УПФУ в Калінінському районі м. Донецька згідно заяви, поданої 01.10.2014. 10.04.2017 Управлінням соціального захисту населення Миргородської міської ради складено акт обстеження матеріально-побутових умов № 852, яким встановлено відсутність за місцем фактичного проживання громадянки ОСОБА_2 У відповідності з п.п. 2 п. 12 та п. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, у зв'язку з відсутністю за адресою фактичного проживання, на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб № 3 від 20.04.2017, виплата пенсії громадянці ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2017, тобто з першого дня місяця, що настає за тим у якому прийнято рішення про припинення соціальних виплат. Пояснює, що для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутися до органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про поновлення виплати пенсії, паспортом, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та її копією, виданої відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча у матеріалах справи наявні докази, що він належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; у відзиві на позов заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (серія НОМЕР_3), виданого Пенсійним фондом України 11.11.2009, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 12/, ОСОБА_2 є пенсіонером за віком /а.с. 12/.

Відповідно до довідки від 24.11.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, копія якої наявна у матеріалах справи /а.с. 17/, ОСОБА_2 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 та перемістилася з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2, 37602.

Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що громадянка ОСОБА_2 перебуває на обліку в Миргородському ОУПФУ з 01.08.2014 як внутрішньо переміщена особа, яка прибула із УПФУ в Калінінському районі міста Донецька згідно заяви, поданої 01.10.2014 /зворот а.с. 45/.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в м. Миргород та Миргородському районі № 92976 від 21.10.2014 ОСОБА_2 призначено пенсію за віком /а.с. 46/.

10.04.2017 Управлінням соціального захисту населення Миргородської міської ради складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 852, у якому зазначено, що за даною адресою не було нікого вдома, повідомлення залишено у дверях на 31.03.2017; до управління не з'явилися /а.с. 50-51/.

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 3 від 20.04.2017 вирішено припинити соціальну виплату внутрішньо переміщеним особам, зокрема, ОСОБА_2 /а.с. 48/.

Розпорядженням Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.04.2017 ОСОБА_2 виплату пенсії припинено "До з'ясування" у зв'язку з рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 3 від 20.04.2017 про припинення виплат /а.с. 49/.

Листом Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 31.05.2017 вих. № 4187/02-24 /а.с. 19/ на адвокатський запит №24/05-1 від 24.05.2017 /а.с. 70/ повідомлено, що у відповідності з п.п. 2 п. 12 та п. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, у зв'язку із відсутністю за адресою фактичного проживання на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб № 3 від 20.04.2017 виплата пенсії гр. ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2017, тобто з першого дня місяця, що настає за тим у якому прийнято рішення про припинення соціальних виплат.

Вважаючи, що бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії порушує конституційне право на соціальний захист, право на одержання пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі - Закон України № 1058) визначено, що цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 3 статті 4 Закону України № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України № 1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 Закону України № 1058, за приписами частини 1 якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 49 Закону України № 1058 передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Отже, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV не передбачено будь-яких підстав призупинення виплати пенсії, а визначені лише підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., N 81, ст. 2296; 2015 р., N 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк України".

Відповідно до приписів пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 08.06.2016), довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Частиною 1 статті 12 Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами пункту 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Таким чином, законодавством України встановлено підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запису про скасування дії довідки.

Суду не надано доказів скасування дії довідки від 24.11.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції органом, який її видав.

Відтак, довідка від 24.11.2014 № про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, копія якої наявна у матеріалах справи, є дійсною.

Розпорядженням Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.04.2017 ОСОБА_2 виплату пенсії припинено "До з'ясування" у зв'язку з рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 3 від 20.04.2017 про припинення виплат /а.с. 49/.

З рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 3 від 20.04.2017 вбачається, що єдиною підставою для припинення виплати позивачу пенсії став акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 852 від 10.04.2017, складений Управлінням соціального захисту населення Миргородської міської ради, у якому вказано, що за даною адресою не було нікого вдома, повідомлення залишено у дверях на 31.03.2017; до управління не з'явилися /а.с. 48, 50-51/.

Зміст вказаного акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 852 від 10.04.2017 за відсутності інших доказів на підтвердження факту не проживання позивача за вказаною адресою або повернення до покинутого місця проживання, не є достатнім та належним підтвердженням того, що позивач не проживала за фактичним місцем проживання.

Суд також зазначає, що Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV або іншим законом з питань пенсійного забезпечення не передбачено будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є лише підстави припинення виплати відповідно до частини 1 статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків відповідачем не за застосований та не доведений.

Виходячи з аналізу вищезазначених вище норм права, відсутня така підстава припинення виплати пенсії як зміна місця проживання, тощо.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 51 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначено, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. У пункті 54 цього рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що з вищезазначених міркувань Суду достатньо для висновку про те, що різниця у поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 63 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п.п. 1, п. 10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 41/26486, начальник управління керує діяльністю управління, персонально відповідає за виконання покладених на управління завдань.

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що від імені органу Пенсійного фонду за наслідками розгляду відповідних матеріалів рішення про припинення виплати пенсії підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов'язків).

У відповідності до п.п.1, 14 п.10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 (зі змінами), начальник управління здійснює керівництво управлінням Фонду, розподіляє обов'язки між своїми заступниками.

Як вбачається з матеріалів справи, питання припинення пенсії позивачу вирішено розпорядженням начальника відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Миргородського об'єднаного управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.04.2017 року, особовий рахунок №151493 /а.с. 49/.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розпорядження від 25 квітня 2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 прийнято Миргородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є неправомірним.

Зважаючи на те, що розпорядження Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 25 квітня 2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 є правовим актом індивідуальної дії, який згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України може визнаватися протиправним та скасовуватися, суд вважає за необхідне, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_2 вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати розпорядження Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 25 квітня 2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (37600, вул. Гоголя 107, м. Миргород, Полтавська область, ідентифікаційний код: 37844949) поновити ОСОБА_2 (37602, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) нарахування та виплату пенсії за віком, починаючи з 01 травня 2017 року.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії з 01 травня 2017 року по теперішній час, - задоволенню не підлягають, оскільки правові наслідки для позивача створює саме розпорядження Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 25 квітня 2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 - як рішення суб'єкта владних повноважень, тобто на права позивача вплинуло саме розпорядження Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 25 квітня 2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією АТ "УкрСиббанк" № 9 від 22.01.2018 /а.с. 5/.

Також 12.09.2016 між ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_1 (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №12-09/2016, відповідно до пункту 1.1 розділу І якого адвокат зобов'язується надати клієнту правову допомогу, пов'язану з будь-якими питаннями, які виникають у клієнта, у тому числі, пов'язані з досудовим та/чи судовим вирішенням спірних взаємовідносин з третіми особами. /а.с. 20/.

15.01.2018 між ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_1 (адвокат) укладено додаткову угоду №1 до договору №12-09/2016 про надання правової допомоги від 12.09.2016 /а.с. 35/, відповідно до пункту 1 якої доповнено пункт 1 договору підпунктом 1.2 в наступній редакції: "1.2. Адвокат надає клієнтові правову допомогу, пов'язану з підготуванням документів для подання позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, з приводу призупинення виплати пенсії клієнтові з 01.05.2017 Миргородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України. Також адвокат здійснює представництво інтересів клієнта в Полтавському окружному адміністративному суді під час розгляду адміністративної справи за позовом клієнта до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, з приводу призупинення виплати пенсії клієнтові з 01.05.2017 р.".

Пунктом 2 додаткової угоди №1 від 15.01.2018 до договору про надання правової допомоги №12-09/2016 від 12.09.2016 доповнено пункт 2 договору підпунктом 2.2. в наступній редакції: "2.2. Розмір гонорару, що сплачується клієнтом на користь адвоката за правову допомогу, вказану в пункті 1.2 договору дорівнює 10000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.)".

16.02.2018 між позивачем та ОСОБА_1 складено акт приймання - передачі виконаних послуг № 1 до договору № 12-09/2016 про надання правової допомоги від 12.09.2016, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 36/.

На виконання умов договору № 12-09/2016 про надання правової допомоги від 12.09.2016 ОСОБА_1 сплачено 10000 грн., що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 16.02.2018, копія якої наявна у матеріалах справи /а.с. 37/.

У матеріалах справи також наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2698, виданого ОСОБА_1 07.11.2007 /а.с. 22/.

Оцінивши складність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг, у тому числі, участь представника позивача ОСОБА_1 у двох судових засіданнях по даній справі, значення справи для сторони, а також з огляду на те, що адміністративний позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (37600, вул. Гоголя 107, м. Миргород, Полтавська область, ідентифікаційний код: 37844949) на користь ОСОБА_2 (37602, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (п'ять тисяч гривень).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 132, 134, 139, 205, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (37602, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (37600, вул. Гоголя 107, м. Миргород, Полтавська область, ідентифікаційний код: 37844949) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 25 квітня 2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (37600, вул. Гоголя 107, м. Миргород, Полтавська область, ідентифікаційний код: 37844949) поновити ОСОБА_2 (37602, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) нарахування та виплату пенсії за віком, починаючи з 01 травня 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (37600, вул. Гоголя 107, м. Миргород, Полтавська область, ідентифікаційний код: 37844949) на користь ОСОБА_2 (37602, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (п'ять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 27 березня 2018 року.

Суддя С.С. Сич