Справа № 820/5151/17
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 р. № 820/5151/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.,

суддів - Бабаєва А.І., Єгупенка В.В.

при секретарі судового засідання - Мурадли А.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Марочканича Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Служби безпеки України про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати незаконними дії Служби безпеки України щодо безпідставного звільнення ОСОБА_3 згідно наказу від 10.06.2017 № 641-ос за підпунктом "и" пункту 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

- зобов'язати відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, змінити підставу та формулювання звільнення, вказавши в наказі Служби безпеки України від 10.06.2017 № 641-ос підставу звільнення ОСОБА_3, за підпунктом "б" п. 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 за станом здоров'я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії Служби безпеки України щодо безпідставного звільнення ОСОБА_3 згідно наказу від 10.06.2017 № 641-ос за підпунктом "и" пункту 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем є протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивача.

У письмових запереченнях, наданих до суду, представник відповідача зазначив, що в даному випадку відповідач діяв у межах та у спосіб встановлені чинним законодавством України, отже позовні вимоги позивача безпідставними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив військову службу в СБ України з 26.02.2009 до 30.06.2017 року включно.

Наказом СБ України від 10.06.2017 року № 641-ос майор ОСОБА_3 звільнений з військової служби за підпунктом «б» пункту 61, підпунктом «и» пункту 62 (у зв'язку з систематичним невиконання умов контракту військовослужбовцем) та пунктом 88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007, у запас Збройних Сил України.

ОСОБА_3 23.06.2017 року був ознайомлений з Наказом Служби безпеки України № 641-ОС від 10.06.2017 року (а.с. 106).

Наказом т.в.о. начальника Управління СБ України в Донецькій області полковника Карпенка О.І. від 29.06.2017 року № 211-ос у відповідності до пункту 7.15 Інструкції-772 майор ОСОБА_3 виключений зі списків особового складу в запас Збройних Сил України з 30.06.2017 року.

Позивач, не погоджуючись із підставою винесення наказу про звільнення, оскільки йому особисто безпосередньо про притягнення до дисциплінарної відповідальності у встановленому законодавством порядку повідомлено не було, про підстави такого притягнення також повідомлено не було, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України закріплене право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба в органах місцевого самоврядування.

Закон України "Про військовий обов'язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов'язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Службу безпеки України" служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 Закону України "Про Службу безпеки України" визначено, що кадри Служби безпеки України складають, зокрема, співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Службу безпеки України" умови і порядок виконання своїх обов'язків співробітниками - військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про Службу безпеки України» трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, регулюються законодавством України про працю.

Щодо доводів представника позивача про те, що відповідачем протиправно не взято до уваги під час винесення наказу про звільнення позивача з військової служби ті обставини, що позивач звертався із рапортами до відповідача, в яких повідомляв про свій стан здоров'я та просив звільнити його зі служби у зв'язку із незадовільним станом здоров'я, суд зазначає наступне.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що позивачем 23.05.2017 року було подано начальнику ВКЗЕ ГВ у м. Краматорськ УСБ України в Донецькій області підполковнику Федорову Е.В. рапорт, в якому доповів щодо виконання функціональних обов'язків не в повному обсязі та відсутності результатів в роботі, у зв'язку з загостренням хвороби, ОСОБА_3 не може виконувати свої функціональні обов'язки. За даним фактом, ОСОБА_3 не одноразово звертався за медичною допомогою, проходив обстеження й лікування у різних медичних закладах та доповідав про це керівництву відділу. Пройшов ВЖ у м. Маріуполь, на даний час чекає відповіді відносно стану здоров'я та направлення на лікування від співробітників лікувально-профілактичного закладу ВМС ВМУ СБУ в УСБ України в Донецькій області.

11.05.2017 року позивачем подано т.в.о. начальника Управління СБ України в Донецькій області підполковнику Карпенко О.І рапорт, в якому просив розглянути питання щодо звільнення позивача з військової служби у зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я та необхідністю проходження лікування за містом проживання.

Також, позивачем 19.06.2017 року подано т.в.о. начальника Управління СБ України в Донецькій області підполковнику Федорову Е.В. рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби згідно з п. 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" за станом здоров'я. До рапорту було надано копію свідоцтва про хворобу № 34/70 від 03.05.2017 року, згідно якого позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії вищезазначених рапортів, колегією суддів встановлено, що на рапорті від 23.05.2017 року, поданого позивачем до відповідача міститься відмітка про отримання останнім такого рапорту, однак, на рапорті від 11.05.2017 року та на рапорті від 19.06.2017 року взагалі не міститься жодної відмітки про отримання відповідачем такого рапорту.

На виконання вимог ухвали суду представник відповідача надав письмові пояснення, що безпосереднім керівником позивача Головач О.В. та керівництвом УСБ України в Донецькій області не отримувались від ОСОБА_3 рапорти від 11.05.2017 року та 19.06.2017 року про його звільнення з військової служби у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, у зв'язку з чим зазначені рапорти у встановленому порядку не розглядались.

Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що представником позивача під час розгляду даної справи не надано належних та допустимих доказів подання відповідачу рапорту від 11.05.2017 року та рапорту від 19.06.2017 року, що, у свою чергу, свідчить про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про бажання позивача звільнитися з військової служби за станом здоров'я на час винесення наказу про звільнення позивача з військової служби.

Щодо доводів представника позивача про те, що наказ про звільнення позивача з військової служби був винесений під час перебування позивача на лікарняному, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 40 Кодексу законів про працю трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду;

11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Враховуючи наведене трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, передбачених статтею 40 КЗпП, однак, звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності є безумовною підставою для поновлення працівника на роботі.

Згідно наданої представником позивача до матеріалів справи виписки з історії хвороби № 1961 Інституту неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України ОСОБА_3 перебував на лікарняному та йому був виданий лікарняний лист № АГЦ 761680 з 02.06.2017 по 13.06.2017 року.

Слід зазначити, що позивач звернувся до суду із позовом щодо визнання незаконними дій Служби безпеки України щодо безпідставного звільнення ОСОБА_3 згідно наказу від 10.06.2017 № 641-ос за підпунктом "и" пункту 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, тобто позивач оскаржує підставу звільнення ОСОБА_3, вказану в Наказі Служби безпеки України від 10.06.2017 № 641-ос, що не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні.

Позивач не оскаржує безпосередньо винесений відповідачем наказ про звільнення з військової служби та доказів оскарження такого наказу представником позивача під час розгляду даної справи не було надано.

Отже, беручи до уваги вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що зазначені доводи представника позивача є безпідставними.

Перевіряючи обґрунтованість підстав звільнення ОСОБА_3 згідно наказу від 10.06.2017 № 641-ос за підпунктом "и" пункту 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Вказаний Статут визначає сутність військової дисципліни, обов'язки військовослужбовців, а також військовозобов'язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Відповідно до пункту 4 Статуту військова дисципліна зобов'язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов'язків військової служби.

Згідно пункту 45 Статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов'язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до рапорту підполковника Головача О.В. (безпосереднього командира ОСОБА_3.) 18 квітня 2017 року оголошено догану майору ОСОБА_3 за недбале ставлення до виконання службових обов'язків (повільне ведення контррозвідувальної справи, відсутність результатів в роботі з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій діяльності на конфіденційний основі, за невиконання планових заходів та відсутність конкретних результатів в оперативно- службовій діяльності).

Про факт накладення вказаного дисциплінарного стягнення та відповідні підстави позивач був обізнаний 24.04.2017 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_3 на рапорті підполковника Головача О.В. від 18.04.2017 року.

Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що жодних зауважень з приводу змісту зазначеного рапорту від 18.04.2017 року позивачем викладено не було. Правом на оскарження дисциплінарного стягнення ОСОБА_3 не скористався.

Також, відповідно до рапорту заступника начальника УСБУ в Донецькій області - начальника ГВ у м. Краматорськ полковника Бондарука О.М. від 11 травня 2017 року оголошено ОСОБА_3 сувору догану за систематичне недбале ставлення до виконання службових обов'язків (відсутність конкретних кінцевих результатів, будь-яких перспективних напрацювань, повільне ведення контррозвід вальної справи, недбалу роботу з особами, залученими до участі в контррозвідувальній діяльності на конфіденційній основі).

Про факт накладення вказаного дисциплінарного стягнення та відповідні підстави позивач був обізнаний 11 травня 2017 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_3 на рапорті полковника Бондарука О.М. від 11.05.2017 року.

Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що жодних зауважень з приводу змісту вказаного рапорту від 11.05.2017 року ОСОБА_3 зазначено не було. Правом на оскарження дисциплінарного стягнення ОСОБА_3 не скористався.

Отже, під час проходження позивачем військової служби на нього було накладено дисциплінарні стягнення у вигляді догани та суворої догани, які є чинними, позивач правом на оскарження таких дисциплінарних стягнень не скористався, у зв'язку із чим колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість підстав звільнення ОСОБА_3 згідно наказу від 10.06.2017 № 641-ос за підпунктом "и" пункту 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а тому позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій Служби безпеки України щодо безпідставного звільнення ОСОБА_3 згідно наказу від 10.06.2017 № 641-ос за підпунктом "и" пункту 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем задоволенню не підлягають.

Також, беручи до уваги вищевикладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, змінити підставу та формулювання звільнення, вказавши в наказі Служби безпеки України від 10.06.2017 № 641-ос підставу звільнення ОСОБА_3, за підпунктом "б" п. 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 за станом здоров'я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 до Служби безпеки України про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Служби безпеки України про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29 березня 2018 року.

Головуючий суддя Бідонько А.В.

Судді Бабаєв А.І.

Єгупенко В.В.