Справа № 821/1897/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1897/17

Категорія:10.1 Головуючий в І інстанції Гомельчук С.В.

Місце та час ухвалення: м.Херсон, 09 год. 49 хв.

Дата складання повного тексту: 25.01.2018 р.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року по справі за адміністративним позовом Комунального закладу "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" Херсонської обласної ради до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними дій та скасування рішення № від 14 серпня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Комунальний заклад "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" Херсонської обласної ради звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними дій та скасування рішення № від 14 серпня 2017 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року адміністративний позов задоволений частково. Скасовано рішення Головного управління ДФС у Херсонській області № від 14 серпня 2017 року про застосування до Комунального закладу «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» Херсонської обласної ради штрафних санкцій за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ та нарахування пені у сумі 91 751,88 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що платіжними дорученнями від 24 лютого 2017 року № 62 та 28 березня 2017 року № 215 позивач, відповідно до вимог ст. 9 Закону № 2464, здійснив перерахування коштів ЄСВ на рахунок № 0002 на загальну суму 1 179 659,02 грн. (№ 62 - 543 046,00 грн.; № 215 - 636 613,02 грн.). В платіжних дорученнях було зазначено мету платежі - ЄСВ. Проте, вказані кошти були перераховані помилково на інший рахунок. Через деякий час Комунальний заклад самостійно виявив помилку та здійснив повернення вказаних сум ЄСВ шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок № 2103 на загальну суму 1 179 659,02 грн., до якої входили:

- платіжне доручення № 291 - 675 542,00 грн. (із них кореговано 260 000,00 грн., які були перераховані на невідповідний рахунок);

- платіжне доручення № 370 - 991 495,75 грн. (із них кореговано 400 000 грн.);

- платіжне доручення № 413 - 1 041 836,02 грн. (із них кореговано 519 659,02 грн.).

14 серпня 2017 року відповідач виніс Рішення № про застосування до Комунального закладу штрафних санкцій за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ та нарахування пені у сумі 91 751,88 грн. відповідно до вимог ст.126 Податкового кодексу України.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що як встановлено, єдиний соціальний внесок Комунальним закладом було сплачено вчасно та в повному обсязі, тому підстав для застосування до позивача фінансових санкцій і пені не було, внаслідок чого Рішення ДФС № від 14 серпня 2017 року є таким, що суперечить чинному законодавству та є протиправним.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464).

Відповідно до статті 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч.10 статті 25 Закону № 2464, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч.4 статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Приписами частини 5 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм Бюджетного кодексу України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Разом з тим, поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затверджене наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 року № 122, та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 цього Положення про єдиний казначейський рахунок встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Зі змісту пунктів Положення про єдиний казначейський рахунок слідує, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Отже, з урахуванням того, що як встановлено вище, платіжні доручення мали в собі посилання на напрямок платежів - ЄСВ, але кошти були перераховані помилково на інший казначейський рахунок, що в подальшому самостійно позивачем було виявлено та здійснено повернення вказаних сум ЄСВ шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги та вважає цілком обґрунтованою позицію суду першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 16.06.2015 по справі № 21-377а15, де зазначено, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328, ст. 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 березня 2018 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук