Справа № 826/15214/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року № 826/15214/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЕЛІТА»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АЕЛІТА» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «СК «АЕЛІТА») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, Головне управління ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13 вересня 2017 року №, яким збільшено ПрАТ «СК «АЕЛІТА» () суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій розташованих на території України» на 16 593 396,00 грн, з яких 13 584 666,00 грн. за податковими зобов'язаннями, та 3 008 730,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки контролюючого органу щодо завищення витрат на збут за 2016 рік є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, які виникли в результаті невірного тлумачення норм чинного законодавства України. Також, позивачем зазначено, що економічна доцільність щомісячного отримання позивачем послуг за договором, укладеним з ТОВ «АККАУНТ» у період, за який проведено перевірку, полягає у отриманні (збільшенні) позивачем власного прибутку від здійснення страхової (господарської) діяльності, популяризації позивача на ринку страхових послуг, розповсюдження страхових послуг позивача серед фізичних та юридичних осіб. Крім того, економічна доцільність господарських операцій з вказаним контрагентом полягає й у відсутності необхідності приймати на роботу спеціалістів відповідних категорій, орендувати додаткові офісні приміщення, що має наслідком економію витрат на оплату праці та на оренду приміщень. На думку позивача, висновки контролюючого органу були зроблені без належного дослідження даних бухгалтерського обліку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання, 19 лютого 2018 року, представники сторін не з'явились, хоча про дату, час та місце проведення судового розгляду справи були належним чином повідомленні.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що за сукупністю встановлених під час перевірки фактів, позивачем не підтверджено реальність проведення господарських операцій з ТОВ «АККАУНТ», в зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В період з 30 червня 2017 року по 10 серпня 2017 року посадовими особами Головного управління ДФС у м. Києві на підставі направлень №1487/26-15-14-06-02, №1486/26-15-14-06-02, №1485/26-15-14-06-02, №4128/26-15-14-04-06 від 30 червня 2017 року, №2344/26-15-14-03-03 від 10 липня 2017 року, відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України та згідно плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платника податків за ІІ квартал 2017 року, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 07 червня 2017 року №4665, проведена виїзна документальна планова перевірка Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЕЛІТА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2017 року, за результатами якої складено акт перевірки №927/26-15-14-06-02/31351587 від 17 серпня 2017 року (далі по тексту - акт перевірки).

В ході перевірки встановлено порушення ПрАТ «СК «АЕЛІТА» підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 13 584 666 грн, у тому числі за 2015 рік у сумі 1 549 745,00 грн, за 2016 рік у сумі 12 034 921 грн.

Такий висновок податкового органу ґрунтується на тому, що проведення ПрАТ «СК «АЕЛІТА» уцінки цінних паперів на дати продажу є порушенням пункту 8 П(С)БО 12 та МСФЗ 9 та, як наслідок, завищено інші витрати за 2015 рік на суму уцінки фінансових інвестицій, які на звітну дату визначаються за справедливою вартість у сумі 8 663 756,17 грн. Аналогічного висновку податковий орган дійшов і щодо завищення витрат на збут за 2016 рік на суму агентської винагороди страхового агента у розмірі 66 860 670, 03 грн.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення № від 13 вересня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у розмірі 16 593 396 грн, з яких 13 584 666 грн за податковими зобов'язаннями та 3 008 730 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2016 року між ПрАТ «СК «АЕЛІТА» (довіритель) та ТОВ «АККАУНТ» (повірений) укладено Договір доручення №6 (далі по тексту - Договір), згідно умов якого повірений, який є страховим агентом відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про страхування», зобов'язаний від імені та за дорученням довірителя виконувати частину його страхової діяльності, а саме: укладати договори страхування (поліси).

З метою виконання даної частини діяльності повірений виконує наступні дії: здійснює самостійний пошук потенційних споживачів страхових послуг; надає пропозиції потенційним споживачам страхових послуг довірителя; проводить роботи, пов'язані з укладанням договорів страхування (полісів).

Відповідно до пункту 4.2 даного Договору, винагорода повіреного за укладання договорів страхування (полісів) становить визначений у розпорядчих документах довірителя та встановлений у додатку 1 до цього договору відсоток сум страхових платежів, сплачених страхувальниками та отриманих довірителем відповідно до укладених за посередництвом повіреного договорів страхування (полісів), згідно з правилами страхування та тарифами, затвердженими довірителем.

Згідно з пунктом 4.5 Договору право на отримання винагороди повірений отримує після підписання сторонами акту виконаних робіт, у якому, в т.ч. зазначається обсяг та фактичний зміст виконаних робіт (шляхом зазначення виду укладеного договору страхування, його номеру, дати, загальної кількості договорів, укладених за участю повіреного), одиниці виміру господарської операції (якою сторони домовились вважати договір страхування). Підтвердженням надання необхідного обсягу послуг є факт укладання договору страхування відповідного виду і відображення такого договору у Звіті про укладені договори страхування (поліси), зіпсовані та втрачені поліси (договори страхування) і розміри отриманих страхових платежів, а також у акті виконаних робіт.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що винагорода сплачується повіреному за звітний період за умови виконання всіх нижченаведених умов: надходження на рахунок довірителя страхового платежу за договором страхування; набуття чинності договором страхування у звітному періоді; надходження до довірителя оригіналу договору страхування та звіту повіреного відповідно до вимог та в строки, визначені розділом 3 Договору.

Додатком №1 до зазначеного Договору передбачено, що винагорода повіреного за страховими продуктами становить 70%.

В матеріалах справи наявний акт виконаних робіт №1 від 13 квітня 2016 року, згідно якого розмір винагороди ТОВ «АККАУНТ» становить 22 878 904,67 грн.

Згідно акту виконаних робіт №2 від 23 травня 2016 року розмір винагороди ТОВ «АККАУНТ» складає 11 248 247,72 грн.

Актом виконаних робіт №3 від 07 червня 2016 року підтверджується розмір винагороди ТОВ «АККАУНТ» у сумі 32 733 517,64 грн.

В сукупності розмір винагороди контрагента позивача становить 66 860 670,03 грн.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, за надані ТОВ «АККАУНТ» послуги позивачем в період з 13 квітня по 16 червня 2016 року перераховано винагороду у сумі 66 860 670,03 грн.

Крім того, факт здійснення оплати позивачем на користь ТОВ «АККАУНТ» винагороди у сумі 66 860 670,03 грн підтверджується наявними матеріалами справи (а.с. 71-191, т.2), а саме, платіжними дорученнями з відмітками «проведено банком».

При цьому, на підтвердження реальності господарської операції, позивачем також надано копії договору з додатками, актів виконаних робіт, довідки про рух коштів.

В той же час, висновок податкового органу щодо завищення позивачем витрат на збут на 2016 рік на суму агентської винагороди страхового агенту у розмірі 66 860 670,03 грн ґрунтується на тому, що контрагентом позивача податкова звітність за період з дати реєстрації до 17 серпня 2017 року до органів Державної фіскальної служби України не подавалась.

Крім того, у ході податкової перевірки контролюючим органом отримано протокол допиту свідка ОСОБА_1, директора та засновника ТОВ «АККАУНТ», який повідомив, що не має відношення до реєстрації даного підприємства та його фінансово-господарської діяльності, а відтак, на думку відповідача, діяльність ТОВ «АККАУНТ» підпадає під ознаки фіктивної діяльності суб'єкта господарювання.

За приписами норм пунктів 44.1 та 44.3 статті 44 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2 пункту 44.1 статті 44 ПК України).

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі по тексту - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХІV) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

При цьому, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Тобто, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В матеріалах справи міститься звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) (форма №2) ПрАТ «СК «АЕЛІТА» за 2016 рік, у якому відображений показник фінансового результату до оподаткування у розмірі 8 541 тис. грн.

Відповідно до податкової декларації з податку на прибуток ПрАТ «СК «АЕЛІТА» за звітний (податковий) період 2016 рік фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності становить 8 540 971,00 грн.

Наведене свідчить, що наявними матеріалами справи підтверджується сплата позивачем на користь контрагента агентської винагороди, а виконання робіт контрагентом позивача на підставі договору доручення від 23 лютого 2016 року №6 документально підтверджується актами виконаних робіт, які містять всі необхідні реквізити, передбачені вимогами частини 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV.

Щодо доводів податкового органу стосовно фіктивності діяльності контрагента позивача, суд звертає увагу, що вони ґрунтується виключно на протоколі допиту свідка ОСОБА_1, директора та засновника ТОВ «АККАУНТ».

Водночас, відповідачем не надано суду належних доказів, що підтверджували вказані доводи, зокрема, вирок суду за статтею 205 Кримінального кодексу України, рішення суду щодо визнання договорів недійсними або ж фіктивними.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи первинними документами спростовуються твердження податкового органу щодо завищення позивачем витрат на збут за 2016 рік на суму агентської винагороди страхового агента у розмірі 66 860 670,03 грн.

Стосовно висновків податкового органу про завищення позивачем інших витрат за 2015 рік на суму уцінки поточних фінансових інвестицій у розмірі 8 663 756,17 грн, які на звітну дату визначаються за справедливою вартістю, суд виходить з наступного.

Об'єктом оподаткування податком на прибуток, згідно підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) , є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Об'єктом оподаткування цим податком також є дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу (підпункт 134.1.2 пункт 134.1 статті 134 ПК України).

Згідно пункту 137.1 статті 137 ПК України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 137.2 статті 137 ПК України, податок, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, які провадять страхову діяльність, визначається в порядку, передбаченому пунктом 141.1 статті 141 цього Кодексу.

Особливості оподаткування страховика врегульовано статтею 141 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму від'ємного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму від'ємного загального результату переоцінки цінних паперів (загальна сума уцінок цінних паперів перевищує загальну суму їх дооцінок за податковий (звітний) період) (крім державних цінних паперів або облігацій місцевих позик), відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму позитивного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 141.2.2 пункту141.2 статті 141 ПК України).

Згідно з вимогами підпунктів 141.2.3-141.2.5 пункту 141.2 статті 141 ПК України, платники податку окремо визначають загальний фінансовий результат за операціями з продажу або іншого відчуження цінних паперів звітного періоду відповідно до національних або міжнародних стандартів фінансової звітності. Якщо за результатами звітного періоду отримано від'ємний загальний фінансовий результат від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів (загальна сума збитків від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів з урахуванням суми від'ємного фінансового результату від таких операцій та/або від'ємного загального результату переоцінки цінних паперів, не врахованих у попередніх податкових періодах, перевищує загальну суму прибутків від таких операцій), сума такого від'ємного значення загального фінансового результату за операціями з продажу або іншого відчуження цінних паперів зменшує загальний фінансовий результат від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів наступних податкових (звітних) періодів, що наступають за податковим (звітним) періодом виникнення зазначеного від'ємного значення фінансового результату.

Якщо за результатами звітного періоду платником податку отримано позитивний загальний фінансовий результат від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів(загальна сума прибутків від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів перевищує загальну суму збитків від таких операцій з урахуванням суми від'ємного фінансового результату від таких операцій та/або від'ємного загального результату переоцінки цінних паперів, не врахованих у попередніх податкових періодах), сума позитивного загального фінансового результату від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів збільшує фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду платника податку.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ПрАТ «СК «АЕЛІТА» на підставі договорів №БВ-12/09/14-2 від 12 вересня 2014 року, №БВ-23/09/14-4 від 23 вересня 2014 року, №БВ-25/09/14-6 від 25 вересня 2014 року придбало у ТОВ «Бімарт Солюшн» цінні папери - прості іменні акції, емітентом яких є ПАТ «Торговий дім «Віан» у кількості 597979 штук вартість 11 959 570,00 грн.

На підтвердження передачі ТОВ «Бімарт Солюшн» позивачу цінних паперів (код ISIN - UA ) та переоформлення прав власності на цінні папери в системі депозитарного обліку депозитарної установи позивачем надано суду копії актів приймання-передачі цінних паперів, які є додатками до вказаних договорів купівлі-продажу цінних паперів.

При цьому, вартість придбаних цінних паперів у розмірі 11 959 570,00 грн станом на 31 грудня 2014 року відображена за дебетом рахунку 14.3, що підтверджується копією картки позивача рахунку 14 «Довгострокові фінансові інвестиції».

З даної картки позивача рахунку 14 вбачається, що ПрАТ «СК «АЕЛІТА» станом на 31 березня 2015 року здійснено дооцінку цінних паперів на суму 5 519 356, 17 грн, тобто станом на 31 березня 2015 року вартість пакета акцій, емітентом яких є ПАТ «Торговий дім «Віан» становить 17 478 926,17 грн, на підтвердження чого суду надано звіт про оцінку вартості пакету акцій ТОВ «Торговий дім «Віан» (а.с.21-41, том 3).

З аналізу картки рахунку 14 «Довгострокові фінансові інвестиції» встановлено, що ПрАТ «СК «АЕЛІТА» станом на 30 червня 2015 року здійснено уцінку цінних паперів на суму 3 946 661,40 грн, тобто станом на 30 червня 2015 року вартість пакета акцій, емітентом яких є ПАТ «Торговий дім «Віан» становить 13 532 264,77 грн, що підтверджується звітом про оцінку вартості пакету акцій ПАТ «Торговий дім «Віан» (висновком від 03 липня 2015 року №452-06/25) (а.с.46-66, том 3).

Також, з матеріалів справи вбачається, що станом на 31 грудня 2015 року здійснено уцінку цінних паперів на суму 1 572 694, 77 грн, а відтак вартість пакета акцій, емітентом яких є ПАТ «Торговий дім «Віан» становить 11 532 264,77 грн, що підтверджується звітом про оцінку вартості пакету акцій ПАТ «Торговий дім «Віан» (висновком від 31 грудня 2015 року №556-12/25) (а.с.71-91, том 3).

Аналіз наведених документів свідчить, що позивачем придбано акції прості іменні, емітентом яких є ПАТ «Торговий дім «Віан» у кількості 597 979 штук вартістю 11 959 570,00 грн, які протягом 2015 року було дооцінено на суму 5 519 356,17 грн та здійснено уцінку на суму 5 519 356,17 грн, що відображено у картці 14 «Довгострокові фінансові інвестиції» дебетове сальдо на зазначену суму.

Крім того, позивачем на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів від 30 березня 2015 року №БВ-2015/3019 у ПрАТ «СК «Автоексімстрах» були придбані цінні папери, а саме прості іменні акції (код ISIN - UA ), емітентом яких є ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Стандарт Кепітал» у кількості 4500 штук вартістю 5600,00 грн.

На підтвердження передачі ПрАТ «СК «Автоексімстрах»»позивачу цінних паперів (код ISIN - UA ) та переоформлення прав власності на цінні папери в системі депозитарного обліку депозитарної установи позивачем надано суду копії актів приймання-передачі цінних паперів, які є додатками до вказаних договорів купівлі-продажу цінних паперів.

Вартість придбаних цінних паперів у розмірі 5600,00 грн станом на 31 грудня 2014 року відображена за дебетом рахунку 35.2, що підтверджується копією картки позивача рахунку 35 «Поточні фінансові інвестиції».

З аналізу картки рахунку 35 «Поточні фінансові інвестиції» встановлено, що ПрАТ «СК «АЕЛІТА» станом на 31 березня 2015 року здійснено дооцінку цінних паперів на суму 3 144 400,00 грн, тобто станом на 31 березня 2015 року вартість пакета акцій, емітентом яких є ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Стандарт Кепітал» становить 3 150 000,00 грн, що підтверджується звітом про оцінку вартості пакету акцій (висновком від 02 квітня 2015 року №408-03/20) (а.с.95-115, том 3).

Згідно аналізу картки рахунку 35 «Поточні фінансові інвестиції», 30 червня 2015 року позивачем здійснено уцінку цінних паперів на суму 3 144 400,00 грн, тобто станом на 30 червня 2015 року вартість пакета акцій, емітентом яких є ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Стандарт Кепітал» у кількості 4500 штук становить 5600,00 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості пакету акцій (висновком від 03 липня 2015 року №453-06/25) (а.с.120-140, том 3).

При цьому, станом на 30 червня 2015 року вартість цінних паперів, а саме акцій простих іменних становить 5600,00 грн, що відображено у картці рахунку 35 «Поточні фінансові інвестиції» поточне дебетове сальдо на зазначену суму.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому ПрАТ «СК «АЕЛІТА» на підставі договору міни цінних паперів від 28 вересня 2015 року №БВ-2015/4240 передано у власність ПрАТ «СК «Автоексімстрах» цінні папери - прості іменні акції (код ISIN - UA ) у кількості 4500 штук вартістю 5600,00 грн.

Водночас, аналіз наведених вище обставин свідчить, що позивачем протягом 2015 року цінні папери були дооцінені на загальну суму 8 663 756,17 грн та уцінені на загальну суму 8 663 756,17 грн.

Відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) (форма №2) позивачем за 2015 рік відображений показник фінансового результату до оподаткування у розмірі 1410 тис. грн.

Згідно податкової декларації з податку на прибуток позивачем за звітний період - 2015 рік, фінансовий результат до оподаткування визначений у розмірі 1 409 612,00 грн. При цьому, аудитом фінансової звітності станом на 31 грудня 2015 року недоліки щодо формування фінансового результату до оподаткування не виявлені.

Державна фіскальна служба України в своєму листі від 20 листопада 2015 року №24727/6/99-99-19-02-02-15 надала наступне роз'яснення щодо коригування фінансового результату внаслідок переоцінки цінних паперів: при визначенні фінансового результату до оподаткування враховуються різниці щодо операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів (п. 141.2 ст. 141 Кодексу).

Відповідно до підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 Кодексу фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму від'ємного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму уцінки цінних паперів (крім державних цінних паперів або облігацій місцевих позик), відображених у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, що перевищує суму раніше проведеної дооцінки таких активів.

Таким чином, враховуючи положення підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 Кодексу, витрати, понесені від уцінки цінних паперів (крім державних цінних паперів або облігацій місцевих позик), що перевищують суму раніше проведеної дооцінки таких цінних паперів, збільшують фінансовий результат до оподаткування у вигляді різниці.

Починаючи з 01 січня 2015 року, з метою застосування підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 Кодексу уцінка цінних паперів повинна порівнюватись з дооцінкою таких цінних паперів, проведеною після 01 січня 2015 року.

Крім того, сума уцінки, що не перевищує суму раніше проведеної дооцінки, не збільшує визначений відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності фінансовий результат до оподаткування.

З урахуванням даного роз'яснення та аналізу норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем проведено дооцінку цінних паперів та їх уцінку на однакову суму у розмірі 8 663 756,17 грн, що одночасно збільшує доходи та витрати, то в результаті це не впливає на розмір визначеного фінансового результату до оподаткування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень податкового органу щодо завищення позивачем витрат у 2015 році на суму уцінки поточних фінансових інвестицій у розмірі 8 663 756,17 грн.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку про протиправність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 13 вересня 2017 року та наявність підстав для його скасування.

Крім того, безпідставність та необґрунтованість висновків акта перевірки податкового органу підтверджується висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз №5/7 від 25 січня 2018 року.

Стосовно клопотання позивача про стягнення витрат на проведення судово-економічної експертизи та підготовку висновку експерта у розмірі 1716,00 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 5 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно частини 6 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що на підставі рахунку №1 від 09 січня 2018 року за проведення судово-економічної експертизи та підготовки висновку експерта №5/7 позивачем сплачено суму в розмірі 1716,00 грн. та 30 грн. комісії за послуги банку, на підтвердження чого позивачем надано копії банківських квитанцій та довідки №79, акту від 26 січня 2018 року виконання судово-економічної експертизи (дослідження) за висновком №5/7 від 25 січня 2018 року.

Відтак, наявні обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта у загальному розмірі 1746,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 137, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЕЛІТА» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13 вересня 2017 року №.

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЕЛІТА» (87521, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лейпцизька, 3-А, 0 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 248 900 (двісті сорок вісім тисяч дев'ятсот) гривень 95 копійок та витрати на проведення судово - економічної експертизи та підготовку висновку експерта від 25 січня 2018 року №5/7 у розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко