Справа № 488/4122/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 488/4122/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Лазарева Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі - Пенсійний фонд), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника;

- зобов'язати призначити пенсію по втраті годувальника - ОСОБА_2, у розмірі 50 % пенсії за віком, яку останній отримував за життя по день смерті, з урахуванням надбавки за ранг, надбавки за вислугу років та надбавки за високі досягнення у праці, починаючи з 15 червня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за нею визначено право на переведення на пенсію по втраті годувальника.

На її думку, неправильне тлумачення Пенсійним фондом положень даного законодавчого акта, призвело до необґрунтованого з їх боку висновку, що розмір її пенсії після переведення на пенсію по втраті годувальника зменшиться.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2017 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з правовою позицією позивача про те, що суб'єкт владних повноважень діяв не на підставі діючого законодавства, позаяк для вирішення спірних правовідносин ним необґрунтовано зроблено висновок про відсутність у позивача права на отримання 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, яку він отримував на день смерті.

В апеляційній скарзі Пенсійний фонд, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, апелянт посилається на те, що відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку із втратою годувальника розраховується, виходячи із розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Отож, на думку апелянта, підстави для розрахунку такої пенсії, виходячи із розміру пенсії померлого годувальника, яку він отримував як державний службовець, відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, - відсутні.

Також апелянт посилається на те, що позивач звернулась до суб'єкта владних повноважень у довільній формі, згідно Закону України «Про звернення громадян», а не за формою визначеною Додатком 2 до постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вони суперечать приписам статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка встановлює її право на отримання 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, яку останній отримував на день смерті.

Представник апелянта в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, що встановлені судом першої та апеляційної інстанцій свідчать про те, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, розмір якої складає 1 694,68 грн.

14 червня 2016 року помер чоловік позивача - ОСОБА_2.

Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про смерть.

Померлий ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, призначену згідно Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).

Позивач звернулась до Пенсійного фонду із заявою щодо переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

На відповідне звернення позивачу було повідомлено, що з 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно п.2 Прикінцевих положень цього закону визнано таким, що втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, окрім ст. 37, що застосовується для призначення пенсій особам, які на 01 травня 2016 року працюють на посадах держслужбовців.

Отже, новим Законом №889-VIII не передбачено призначення пенсій по втраті годувальника, що отримував пенсію державного службовця.

Враховуючи викладене, Пенсійний фонд повідомив позивача про те, що провести перерахунок та перевести з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, згідно Закону №889-VIII підстав немає.

Натомість було роз'яснено про можливість провести перерахунок за переводом із пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач на таку пропозицію погодилась, повторно звернувшись з відповідною заявою до Пенсійного фонду.

Проте, суб'єкт владних повноважень листом від 11 жовтня 2016 року №98-П-01 повідомив про недоцільність переводу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки розмір відповідного виду пенсії буде меншим за розмір пенсії, яку позивач отримує на даний час.

Розмір пенсії позивача на даний час складає 1694,68 грн., а після переведення на пенсію по втраті годувальника буде складатиме 1356,00 грн.

Як вбачається з даної відповіді, зменшення розміру пенсії відбудеться за рахунок того, що стаття 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника розраховується, виходячи із розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Підстав для розрахунку позивачу пенсії по втраті годувальника, виходячи із розміру пенсії, яку отримував її чоловік на день смерті, як державний службовець, відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ законодавчо не передбачено.

Суд першої інстанції, проаналізувавши фактичні обставини справи та вірно визначивши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Про законність та обґрунтованість судового рішення, свідчать наступні норми права.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції від 16 грудня 1993 року) у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, яким передбачено певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців.

Із п.п. 1, 2 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону слідує, що Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ втратив чинність, крім ст. 37, що застосовується до осіб зазначених у пунктах 1- і 12 розділу ХІ цього Закону, норма якої діє тільки при призначенні пенсії.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Приписами статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Суд апеляційної інстанції розуміє положення статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» таким чином, що непрацездатний член сім'ї може розраховувати на 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, яку він отримував.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 отримував пенсію за віком і саме від отриманої пенсії, незважаючи за яким законодавством вона була призначена, непрацездатний має право на відповідний відсоток.

Не може пенсія по втраті годувальника призначатися, як пропонує відповідач, від її імовірного розміру.

Аналіз викладеного дає підстави погодитися колегії суддів з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї на загальних підставах, тобто у розмірі 50 % суми пенсії померлого годувальника, яку останній отримував на день своєї смерті.

Доводи апеляційної скарги з цього приводу не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки таке тлумачення суб'єктом владних повноважень пенсійного законодавства суперечить завданням та основним засадам адміністративного судочинства.

Останнім доводом апеляційної скарги є те, що позивач звернулась із заявою про переведення пенсії у довільній формі, замість подання заяви встановленого зразка.

Оцінюючи даний довід, через призму встановлених фактичних обставин справи, слід зауважити, що причиною для відмови позивачу в переведенні пенсії слугувало саме недоцільність такого переведення, а не порушення порядку звернення.

Беручи до уваги, що відповідач вже висловив свою правову позицію щодо необґрунтованості вимог позивача щодо переведення на іншій вид пенсії, є недоцільним з цього приводу зобов'язувати останнього, знову звертатися до Пенсійного фонду з відповідною заявою.

Для прийняття судом апеляційної інстанції такого рішення слугувало Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 (v015p710-04), де в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини зазначено: «Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Отже, підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, на підставі ст. 316 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області - залишити без задоволення.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повне судове рішення складено 26.03.2018 року.