Справа № 820/644/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 березня 2018 р. № 820/644/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод Південкабель" код ЄДРПОУ

) до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України код ЄДРПОУ

про) скасування податкового повідомлення-рішення;-,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Завод Південкабель", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 29.01.2018р. за № про нарахування штрафу у сумі 59254,00 грн. за несвоєчасне декларування контрольованих операцій за 2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує права позивача.

Зокрема позивач вказує, що приймаючи оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення, відповідач дійшов хибного висновку про порушення позивачем строків подання звіту з контрольованих операцій за 2016 рік, незважаючи на те, що згідно чинного порядку передбачена можливість здійснювати виправлення помилок в поданому звіті про контрольовані операції шляхом подання уточнюючого звіту як до закінчення терміну звітування, так і після.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви.

Відповідач, згідно наданого до суду відзиву, позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити через безпідставність.

При цьому він пояснив, що до позивача правомірно застосовано штраф за несвоєчасне подання уточнюючого звіту, оскільки, на думку відповідача, при виявленні помилок в поданому звіті про контрольовані операції можлива лише виключно в межах строку на подачу основного звіту, що позивачем дотримано не було.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань несвоєчасного декларування контрольованих операцій у поданому звіті про контрольовані операції за 2016 рік контролюючим органом було виявлено порушення з боку позивача вимог п.п. 39.4.2 п. 39 ст. 39 Податкового кодексу України, відповідно до якої передбачено, що платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобовязані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податку та митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним. У звіті про контрольовані операції зазначається інформація про всі контрольовані операції, здійснені платником податків у звітному періоді.

Вказані порушення зафіксовано актом перевірки від 09.01.2018р. № 2/28-10-50-17-06/00214534 (а.с. 7-9), за наслідками розгляду якого відповідачем було прийнято оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення від 29.01.2018р. № 000055016 (а.с. 6), згідно якого до позивача засновано штраф в розмірі 59254,00 грн.

Фактичні обставини справи полягають у тому, що позивачем 29.09.2017р. було подано до контролюючого органу звіт про контрольовані операції за 2016 рік (а.с. 48), в якому задекларовано операції з нерезидентом ООО «Торговый дом «Южкабель» на суму 12 697 552 грн.

14.11.2017р. позивачем подано уточнюючий звіт, в якому задекларовано операції з нерезидентом на суму 12 702 228 грн. Дане уточнення обґрунтовано тим, що в звязку з курсовими різницями в звіті від 29.09.2017р. відбулась технічна помилка.

Правова позиція відповідача у даній справі полягає у тому, що відповідно до п. 120.4 ст. 120 Податкового кодексу України несвоєчасне подання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з транспортного ціноутворення або несвоєчасне декларування контрольованих операцій у поданому звіті відповідно до вимог п. 39.4 ст. 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу. Відповідач вважає, що подача уточнюючого звіту при виявленні помилок можлива лише виключно в межах строку на подачу основного звіту, що позивачем дотримано не було. Також відповідач зазначив, що з урахуванням змін, внесених до Податкового кодексу України, з 01.01.2017р. Законом України від 21.12.2016р. № 1797-VIII введено відповідальність за несвоєчасне декларування контрольованих операцій в поданому звіті про контрольовані операції у разі подання уточнюючого звіту, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Проте суд з такими доводами відповідача не погоджується з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 39.4.1, 39.4.2 п. 39.4 ст.39 ПК України в редакції, що мала чинність раніше, для цілей податкового контролю за трансферним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік.

Платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, наступного за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Пунктом 120.3 ст.120 Податкового кодексу України (в редакції Закону №408 від 04.07.2013 р.) визначено, що неподання платником податків звіту та/або обов'язкової документації про проведені ним протягом року контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, тягне за собою накладання штрафу у розмірі: 5 відсотків загальної суми контрольованих операцій - у разі неподання звіту про контрольовані операції; 100 розмірів мінімальної заробітної плати - у разі неподання документації, визначеної підпунктом 39.4.8 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу.

Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 року було внесено зміни до Податкового кодексу України, в тому числі в новій редакції викладено п.39.4.2 ст. 39 та п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 39.4.2 ст. 39 Податкового кодексу України в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016 року, платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У звіті про контрольовані операції зазначається інформація про всі контрольовані операції, здійснені платником податків у звітному періоді.

У разі якщо платником податку виявлено, що у раніше поданому звіті про контрольовані операції інформація надана не в повному обсязі, містить помилки або недоліки, такий платник податків має право подати:

- новий звіт до закінчення граничного строку подання звіту про контрольовані операції за такий самий звітний період;

- уточнюючий звіт у разі його подання після закінчення граничного строку для відповідного звітного періоду.

Подання платником податку уточнюючого звіту про контрольовані операції не звільняє від відповідальності, передбаченої підпунктом 120.3статті 120 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п.120.3 ст.120 Податкового кодексу України в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016 року, неподання платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:

- 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання звіту про контрольовані операції;

- 1 відсотка суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції;

- 3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктами 39.4.6 та 39.4.8 пункту 39.4 статті39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податків від обов'язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Неподання платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу (штрафів), передбаченого цим пунктом, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожен календарний день неподання звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1/99-рп дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

В даній справі судом встановлено, що позивач у відповідності до норм Податкового кодексу України та Порядку складання звіту про контрольовані операції, затвердженого наказом Мінфіну України № 8 від 18.01.2016р., з урахуванням строків давності, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України (1095 днів) та до початку проведення документальної позапланової перевірки подав звіт за 2016 рік з позначкою «уточнюючий», який містив відомості про всі здійснені позивачем упродовж 2016 року контрольовані операції.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про відсутність у діях позивача ознак правопорушення, передбаченого п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України та не вбачає для застосування до нього з боку контролюючого органу штрафної санкції за п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України.

При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що факт подання позивачем звіту про контрольовані операції з позначкою «уточнюючий» не виключає підставу для застосування до нього штрафної санкції згідно п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що такі доводи суперечать положенням п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, який визначає, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно правового акта суперечать між собою і припускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обовязків платника податків або контролюючих органів, внаслідок якого є можливість прийняти рішення на користь платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Також суд бере до уваги правову позицію, висловлену Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України».

Так, у вказаному рішенні Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих ст. 1 Першого протоколу Конвенції, зокрема, в звязку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Підсумовуючи наведене суд зауважує, що відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 наведеної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване в даній справі рішення відповідача з урахуванням наведених норм, суд доходить висновку, що при його прийнятті відповідачем не було дотримано приписи чинного законодавства при невірному встановленні всіх дійсних обставин справи, в звязку з чим обґрунтованими вбачаються позовні вимоги про скасування такого рішення.

Керуючись ст. ст. 1,2, 6,7,19, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Завод Південкабель" до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про скасування податкового повідомлення-рішення; - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 29.01.2018р. за № відносно ПАТ "Завод Південкабель" про нарахування штрафу у сумі 59254,00 грн. за несвоєчасне декларування контрольованих операцій за 2016р.

Стягнути з Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (код 40980123) на користь Приватного акціонерного товариства "Завод Південкабель" (код 00214534), грошові кошти на відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 30 березня 2018 року.

Суддя О.В. Панченко