Справа № 817/639/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2018 року м. Рівне №817/639/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник Браславець О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
доГолови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду в Радивилівському районі Гнатюк Вікторії Сергіївни, Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України
про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивача, ОСОБА_4.) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - відповідач - 1), Голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі (далі - відповідач - 2), в якому просила суд з врахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог від 10.07.2017: визнати протиправним та скасувати наказ №31-о/с від 18.04.2017 про звільнення ОСОБА_4 з посади, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, поновити ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, яке являється правонаступником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі з 18.04.2017, або на іншу рівнозначну посаду, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.04.2017 по даний час(а.с.73-75).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наказ «Про звільнення ОСОБА_4.» від 18.04.2017 №31-ос прийнятий в супереч вимогам норм трудового законодавства та Закону України "Про державну службу". Відповідачем не було враховано надане їй переважне право залишення на роботі щодо інших працівників та не запропоновано всі вакантні посади, яка вона може обіймати відповідно до своєї професії. Пенсійним органом не дотримано процедури погодження профспілками на звільнення її з посади у відповідності до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Більше того, представник позивача зазначив, що спірний наказ - вручено ОСОБА_4 - не було. З підстав, наведених в позовній заяві, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - 1 Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області подало заперечення на адміністративний позов, в яких зазначило, що начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі у відповідності до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення персонально попереджено ОСОБА_4, за два місяці до дати вивільнення. Із вказаним попередженням позивачка ознайомилася, про що поставила відповідний підпис 12.01.2017. Крім того, повідомлено позивачку, що за наявності посади в Дубенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, їй буде запропонована інша робота. На виконання норм трудового законодавства, ОСОБА_4, було запропоновано пропозиції щодо працевлаштування, а саме дві наступні посади у фінансово-економічному відділі: головного спеціаліста фінансово-економічного відділу, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, спеціаліста фінансово-економічного відділу. Однак, від запропонованих пропозицій - ОСОБА_4 також відмовилася. З огляду на це, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", правомірно прийнято наказ «Про звільнення ОСОБА_4.» від 18.04.2017 №31-ос. А тому, у судовому засіданні представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити повністю(а.с.30-33).

Відповідач - 2 Голова комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі в судове засідання не прибула, про дачу час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Просила встановити суд, що вона є неналежним відповідачем по справі.

Враховуючи положення ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача - 2.

В судовому засіданні також було заслухано показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яких повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показання(а.с.82-89). Так, вказані свідки повідомили суд, що засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі відбулося 18.04.2017 о 16:00, в якій годині закінчилося - не пригадують. Крім того, пояснення свідків розходилися в частині того, у який спосіб ОСОБА_4 повідомлено про засідання профспілкового комітету з розгляду питання про надання згоди на її звільнення. В тому числі, свідки підтвердили, що о 15:30 ОСОБА_4 була присутня на засіданні комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, де, в її присутності, начальник Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області Браславець О.К. зачитував наказ про звільнення ОСОБА_4 № 31-ОС від 18.04.2017.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що поданий позов необхідно задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом №36-ос від 09.07.2015, ОСОБА_4 призначено на посаду головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, що підтверджується копією трудової книжки БТ-1 №9477549(а.с.4).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком, а саме управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі реорганізовано шляхом злиття в Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області(а.с.34).

На підставі цього, наказом начальника управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі «Про створення комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі» від 06.01.2017 №3, утворено комісію з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі(а.с.111).

Отже, у зв'язку із реорганізацією управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі шляхом злиття в Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, утворено штатний розпис Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому відсутній бюджетно-фінансовий відділ, посаду в якому займала позивач. Натомість утворено фінансово-економічний відділ, посади головного спеціаліста та спеціаліста, які були запропоновані позивачці (а.с.52-53, 54-55).

12.01.2017 за №2-ос начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі прийнято наказ «Про попередження працівників», яким попереджено працівників управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі про наступне вивільнення із займаних посад 12.03.2017, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, також 12.01.2017 ознайомлено з даним наказом позивачку ОСОБА_4 (а.с.36, 37-38).

В тому числі, попереджено про вивільнення із займаної посади, про що ОСОБА_4 12.01.2017 поставила підпис та отримала примірник попередження(а.с.39).

У відповідності до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_4, було запропоновано пропозиції щодо працевлаштування, а саме дві наступні посади у фінансово-економічному відділі: головного спеціаліста фінансово-економічного відділу, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, та спеціаліста фінансово-економічного відділу(а.с.41, 42).

Однак, як встановлено судом та підтверджено складеними протоколами засідання комісії з припинення юридичної особи Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі № 1 від 22.03.2017 та № 2 від 24.03.2017, актами відмови від підпису пропозицій працевлаштування № 10/01-вн від 24.03.2017, № 8/01-вн від 22.03.2017, позивач ОСОБА_4 відмовилася від запропонованих посад. Вказані пропозиції були зачитані начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_4, членів комісії (а.с.43-45, 47-48).

Враховуючи вищенаведене, 18.04.2017 комісією з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, було проведено засідання в присутності голови комісії з припинення юридичної особи ОСОБА_5, заступника голови комісії з припинення юридичної особи ОСОБА_10, та членів комісії з припинення юридичної особи. На вказане засідання також була запрошена позивачка ОСОБА_4 та начальник Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області Браславець О.К.

За результатами засідання, комісія з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, ухвалила звільнити ОСОБА_4 18.04.2017 з посади головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, що було зафіксовано в протоколі №4 (а.с.46).

Наказ про звільнення ОСОБА_4 № 31-ОС від 18.04.2017 був зачитаний на засіданні комісії 18.04.2017 начальником Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_4, членів комісії, з яким позивач ознайомилася, проте копію даного наказу відмовилася отримати на руки, про що також складено акт від 18.04.2017 (а.с.49).

Як встановлено судом, наказом голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі ОСОБА_5 від 18.04.2017 року № 31-ос "Про звільнення ОСОБА_4." вирішено:

1.Звільнити ОСОБА_4 18.04.2017 з посади головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі за згодою профкому, у зв'язку із реорганізацією шляхом злиття за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

2.Начальнику фінансово-економічного відділу виплатити вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку та виплатити грошову компенсацію за 2 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 31.03.2017 по 18.04.2017.

Підстава: рішення профкому (протокол № 8 від 18.04.2017) та протоколів комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі № 1 від 22.03.2017 та № 2 від 24.03.2017, пункт 1 частина 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.35)(далі - наказ "Про звільнення ОСОБА_4." від 18.04.2017 року №31-ос).

На підставі цього, позивачкою було передано посвідчення державного службовця № 13, відповідно до акту передачі справ і майна, про що також було здійснено 18.04.2017 запис у журналі обліку видачі службових посвідчень (а.с.184, 185-186).

Крім того, в той же день ОСОБА_4 отримала трудову книжку на руки, про що поставлено підпис в журналі обліку та руху трудових книжок працівників управління (а.с.58).

Разом з тим, вважаючи протиправним наказ "Про звільнення ОСОБА_4." від 18.04.2017 року № 31-ос, та таким, що прийнятий з порушенням процедури, ОСОБА_4 звернулася за захистом порушених прав до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889(далі - Закон України від 10.12.2015 року № 889).

Згідно із пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України від 10.12.2015 року №889, державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Так, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889 - є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Водночас, в частині 3 статті 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889 зазначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Згідно із пункту 4 статті 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Також, цією статтею закріплено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Так, пунктом 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначено у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судом встановлено, що відповідно до копій штатних розписів управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі на 2017 рік та новоствореного Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на 2017 рік, у відповідачів мала місце реорганізація установи та скорочення штату працівників (а.с. 52-55).

Головою комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, прийнято наказ "Про звільнення ОСОБА_4." від 18.04.2017 року №31-ос, а саме 18.04.2017 звільнено ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, у зв'язку із реорганізацією шляхом злиття за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

В обґрунтування протиправності наказу про звільнення, позивачка зазначала те, що відповідачем не було враховано надане їй переважне право залишення на роботі щодо інших працівників та не запропоновано всі вакантні посади, яка вона може обіймати відповідно до своєї професії. Однак, із вказаними твердженнями суд не погоджується, з наступних підстав.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1- 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, з системного аналізу зазначених норм права, судом встановлено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при вивільнені у зв'язку із реорганізацією - є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника на посади, що відповідають кваліфікації державного службовця.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі у відповідності до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення персонально попереджено ОСОБА_4, за два місяці до дати вивільнення. Із вказаним попередженням позивачка ознайомилася, про що поставила відповідний підпис 12.01.2017, та отримала примірник попередження.

Крім того, повідомлено позивачку, що за наявності посади в Дубенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, їй буде запропонована інша робота.

На виконання норм трудового законодавства, ОСОБА_4, було запропоновано пропозиції щодо працевлаштування, а саме дві наступні посади у фінансово-економічному відділі: головного спеціаліста фінансово-економічного відділу, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, спеціаліста фінансово-економічного відділу.

Однак, як встановлено судом та підтверджено сторонами у судовому засіданні від підпису пропозицій працевлаштування від №10/01-вн від 24.03.2017, №8/01-вн від 22.03.2017, позивач ОСОБА_4 відмовилася, що підтверджується складеними актами від 24.03.2017 та 22.03.2017. Вказані пропозиції були зачитані начальником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_4, членів комісії, що також сторонами не заперечувалося.

Більше того, суд звертає увагу на те, що запропоновані ОСОБА_4 пропозиції щодо працевлаштування, а саме дві посади у фінансово-економічному відділі, а саме головного спеціаліста фінансово-економічного відділу, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, спеціаліста фінансово-економічного відділу - є рівнозначними, посаді, яку позивачка обіймала в бюджетно-фінансовому відділі.

А тому, судом відхиляються за безпідставністю твердження позивачки, що відповідачем порушено норми законодавства та не запропоновано всі вакантні посади, які вона може обіймати відповідно до своєї професії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що роботодавцем виконано передбачені статтею 49-2 Кодексу законів про працю України та статті 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889 вимоги та запропоновано позивачу всі вакантні посади для працевлаштування на день звільнення.

Оскільки позивачка відмовилася від запропонованих вакантних посад для працевлаштування, які відповідають її кваліфікації, то підстави для ствердження того, що при звільненні не було враховано вимоги статті 42 Кодексу законів про працю України, в якій зазначається, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, - судом вважаються безпідставними.

Крім того, позивачка посилається, що відповідачем порушено положення закріплені у статті 47 Кодексу законів про працю України, а саме наказ "Про звільнення ОСОБА_4." від 18.04.2017 року №31-ос - не вручався на руки, ні будь-яким іншим чином. З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.

Цією статтею також передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що в день звільнення позивачкою було передано посвідчення державного службовця №13, та отримано трудову книжку на руки, про що поставлено підпис в журналі обліку та руху трудових книжок працівників управління.

Однак, суд погоджується із твердженнями ОСОБА_4 в частині того, що відповідачем не було дотримано процедури вручення копії спірного наказу про звільнення. Представник позивача наголосив, що ОСОБА_4 спірний наказ взагалі не отримувала.

Так, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (стаття 47 Кодексу законів про працю України).

Матеріалами справи підтверджено, що наказ про звільнення ОСОБА_4 № 31-ОС від 18.04.2017 року був зачитаний начальником Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_4, членів комісії.

Як зазначає відповідач, враховуючи те, що копію даного наказу позивач відмовилася отримати на руки, посадовими особами складено відповідний акт від 18.04.2017.

Проте, судом відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України не береться до увагу вказаний акт від 18.04.2017 як доказ того, що ОСОБА_4 з наказом про звільнення ознайомилася, так як в ньому містяться недостовірні відомості.

Так, зважаючи на висновок експерта від 02.11.2017 №1.1-223/17, підпис, що розміщений на зворотній стороні оригіналу наказу голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі від 18.04.2017 року №31-ос "Про звільнення ОСОБА_4.", навпроти прізвища ОСОБА_4, виконано не ОСОБА_4, а іншою особою(а.с.156-160).

Також, суд погоджується із твердженнями позивачки, що пенсійним органом не дотримано процедури погодження профспілками на звільнення її з посади у відповідності до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 № 1045 (далі - Закон України від 15.09.1999 № 1045), з огляду на таке.

Стаття 43 Кодексу законів про працю України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Подібні положення в частині порядку надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, також закріплені у статті 39 Закону України від 15.09.1999 № 1045.

Так, у матеріалах справи наявне подання від 16.03.2017 №416/02 голови комісії з припинення юридичної особи ОСОБА_5, адресоване голові обласної організації профспілки працівників Пенсійного фонду України, про надання згоди на звільнення позивача(а.с.117).

Протоколом засідання обласної організації профспілки працівників Пенсійного фонду України від 24.03.2017 №18, у зв'язку із відмовою від запропонованих посад, надано згоду на звільнення ОСОБА_4 згідно пункт 1 частина 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу"(а.с.125-126).

Проте, суд звертає увагу, що подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Однак, доказів повідомлення ОСОБА_4 про розгляду подання Рівненською обласною організацією Профспілки працівників Пенсійного фонду України, а також повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин чи наявності заяви про розгляд його без участі ОСОБА_4 - у суду також немає.

Вказаними діями профспілковим органом порушено вимоги статті 43 Кодексу законів про працю України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і зазначений протокол відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 КАС України не береться до уваги, як доказ надання згоди на звільнення ОСОБА_4.

Також судом встановлено, що протоколом засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі від 18.04.2017 №8, на якому були присутні ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, запрошені голова ліквідаційної комісії ОСОБА_5, два члени профкому - відсутні, постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_4 головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу, посада, якого скорочується, згідно структури Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області відповідно до пункт 1 частина 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.50-51).

Поряд з тим, у матеріалах справи також відсутні докази того, що позивач належним чином також була запрошення на засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, яке відбулося 18.04.2017, у день її звільнення.

Більше того, суд звертає увагу, що відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі №8 від 18.04.2017 та акту про відмову від отримання наказу від 18.04.2017, потоколу засідання комісії з припинення юридичної особи № 4 від 18.04.2017, ОСОБА_4 була присутня на засіданні комісії, початок якої розпочався о 15:30, де її ознайомлювали із наказом про звільнення від 18.04.2017 року №31-ос.

Поряд з тим, як повідомили допитані в судовому засіданні свідки, засідання профспілкового комітету управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі від 18.04.2017 №8, на якому вирішувалося питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 з посади, розпочато було 18.04.2017 о 16:00.

Тобто, наказ від 18.04.2017 року №31-ос "Про звільнення ОСОБА_4." від 18.04.2017 року №31-ос, був прийнятий головою комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі ОСОБА_5 - в супереч вимогам статті 43 Кодексу законів про працю України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» без попередньої згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є ОСОБА_4

З аналізу наведених норм законодавства судом встановлено, що відповідачем порушено процедуру звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", та не дотримано вимоги статті 43, 47 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

А тому, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним і скасування прийнятого наказу від 18.04.2017 року №31-ос "Про звільнення ОСОБА_4." від 18.04.2017 року №31-ос.

Водночас, статтею 235 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поняття "поновлювати" означає повертати втрачений стан, продовжувати перерваний процес, стосунки і т. ін. Отже, поновлення на роботі це - надання працівнику обумовленої трудовим договором роботи, саме з тієї, з якої він був звільнений. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України від 11.07.2012 №6-65цс12.

Оскільки судом встановлено звільнення позивача без законної підстави, то суду слід поновити ОСОБА_4 на попередній посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, з якої вона була звільнена оскаржуваним наказом.

З огляду на це, позовна вимога про поновлення ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, яке являється правонаступником управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі або на іншу рівнозначну посаду - не підлягає задоволенню, за безпідставністю.

Водночас, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ст. 235 Кодексу законів про працю України).

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.04.2017 року до дня поновлення на роботі - підлягає до задоволення.

Згідно із до ч. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11. 1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02. 1995 року "Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100 від 08.02.1995 року).

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із довідки Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 19.03.2018 №1572/05, середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 за останні два місяці перед звільненням становить 244,11грн. (а.с.199).

Кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_4, з 19.04.2017 по 19.03.2018, складає 230 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 56 145,30 грн. ( 244,11грн.* 230 робочих днів).

Водночас, суд звертає увагу на те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення, не відображають суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства. Про що робиться відповідна відмітка в рішенні суду.

Вказані положення відповідають п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995 року, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Таким чином, суду необхідно наголосити, що роботодавець зобов'язаний при виконанні судового рішення утримати податки та інші обов'язкові платежі з нарахованих фізичній особі сум. Натомість, суд у випадку задоволення позовних вимог, у резолютивній частині рішення зазначає суми до стягнення без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно із пунктами 2 та 3 ч. 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи наведене, рішення суду в частини поновлення ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць - виконується негайно.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача частково обґрунтовані.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Крім того, представником позивача подано клопотання про стягнення із відповідача понесені витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 900,48грн., що підтверджено долученим оригіналу квитанції від 23.01.2018 №26 про оплату експертизи проведеної Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України(а.с.180).

Відповідно до частин 5-8 статті 137 КАС України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, судові витрати на суму 600 (шістсот) грн., сплачені згідно із квитанції від 23.01.2018 № 26.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з припинення юридичної особи управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі № 31 о/с від 18.04.2017 в частині звільнення 18 квітня 2017 року ОСОБА_4, головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі.

Поновити ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі з 19.04.2017.

Стягнути з Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (, вул. Шевченка, 27, м. Дубно, Рівненської області, 35603) на користь ОСОБА_4 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2017 по 19.03.2018 на суму 56145 (п'ятдесят шість тисяч сто сорок п'ять) грн. 30 коп.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста бюджетно-фінансового відділу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі з 19.04.2017 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5370 (п'ять тисяч триста сімдесят) грн. 42 коп. - виконується негайно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (, вул. Шевченка, 27, м. Дубно, Рівненської області, 35603) судові витрати на суму 600 (шістсот) грн. 32 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 27.03.18.

Суддя Зозуля Д.П.