Справа № 233/3343/17
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року справа №233/3343/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Василенко Л.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2017 р. у справі № 233/3343/17 (головуючий І інстанції Мартиненко В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації, в якому просив: визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації від 24.06.2016 року про закриття особової справи, як отримувача адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам; зобов'язати Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації виплатити адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам з дня припинення виплати такої допомоги до 19.11.2016 року, додатково з урахуванням помилково сплачених ним на рахунок відповідача в якості повернення отриманих у попередні періоди сум адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в розмірі 2050,00 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації від 17.05.2017 року про відмову в наданні адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам; зобов'язати призначити адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам з дня подання ним як уповноваженим представником сім'ї заяви про призначення такої допомоги 12.05.2017 року на 6-місячний строк, тобто до 12.11.2017 року, та виплатити відповідні суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам (а.с.2-9).

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2017 року позов задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано розпорядження Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації від 24.06.2016 року про закриття особової справи ОСОБА_1, як отримувача адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам; зобов'язано Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам з 29.07.2015 року до 28.07.2016 року, з урахуванням поверненої ОСОБА_1 суми переплати в розмірі 2050,00 грн.; визнано незаконним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації від 17.05.2017 року про відмову ОСОБА_1 в наданні адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам; зобов'язано Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 12.05.2017 року. (а.с.62-66)

Відповідач, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до Постанови КМУ від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Постанова № 505), позивачу була призначена щомісячна адресна допомога. Відповідно до п. 6 Постанови № 505, грошова допомога не призначається, у разі коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення. Позивач має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення. На підставі зазначеного, позивач не має права на отримання допомоги, а тому у відповідності до п. 11 Постанови № 505 зайво отриманні кошти підлягають поверненню. Також, апелянт зазначає, що позивачем порушено строк звернення до суду (а.с.70-71)

Від представника позивача до суд надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Відповідно до довідки від 17.11.2014 року № , виданої УСЗН Костянтинівської міської ради, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є внутрішньо переміщеною особою, що перемістилася з тимчасово окупованої території України - м. Донецьк в м. Костянтинівка, де зареєстрував місце свого перебування за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Довідка до акту огляду МСЕК серії 2-18 АБ № 239369 від 15.09.1998 року свідчить, що позивачу встановлена 2 група інвалідності безстроково (а.с.13).

Вперше за призначенням допомоги для переміщеної особи на проживання ОСОБА_1 звернувся 29.07.2015 року. Допомога призначена з 29.07.2015 року по 28.01.2016 року у розмірі 884,00 грн. (щомісячно). Вдруге допомога призначена з 29.01.2016 року по 19.05.2016 року (по термін дії довідки) у розмірі 884,00 грн. (щомісячно).

19 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся за подовженням допомоги у зв'язку з подовженням дії довідки до 16.11.2016 року. Допомогу подовжено до 28.07.2016 року (до кінця шестимісячного строку) у розмірі 884,00 грн. (щомісячно).

На підставі перевірки наявності нерухомого майна у ОСОБА_1, відповідачем виявлено, що він має житлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке знаходиться на території підконтрольній Україні, що також підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Розпорядженням Управління соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації від 24.06.2016 року про закриття особової справи, допомогу ОСОБА_1 припинено з 29.07.2015 року, у зв'язку з наявністю у власності житлового приміщення розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення (а.с.21).

Відповідно до вказаного розпорядження відповідачем було розраховано розмір переплати за період з 29.07.2015 по 28.07.2016 року, який дорівнює 10608,00 грн., про що його було повідомлено.

Надавши письмові пояснення та відповідну заяву, позивач зобов'язався поступово сплачувати вказану заборгованість, та було повернуто 4074,64 грн. (2050,00 грн. згідно казначейських виписок особисто ним на рахунок управління, 2024,64 грн. зупинено управлінням при виплаті допомоги), що підтверджується також копіями квитанцій долучених до матеріалів справи. Залишок неповернутих коштів складає 6533,36 грн.

Рішенням про відмову в наданні соціальної допомоги від 17.05.2017 року, позивачу відмовлено в надані допомоги переміщеним особам на проживання за його заявою від 12.05.2017 року відповідно до пункту 6 Постанови № 505, через наявність у власності приміщення, розташованого на підконтрольній території України.

Вказані обставини сторонами у справі визнаються та не є спірними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо обґрунтованості призначення допомоги до 28.07.2016 року за період з 29.07.2015 року до 28.07.2016 року за заявою позивача від 29.01.2016 року, та неправомірності дій відповідача щодо відмови в наданні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання на підставі заяви від 12.05.2017 року

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, (далі - грошова допомога) визначений Порядком № 505 (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 (у редакції на час первинного звернення з заявою про надання допомоги від 29.07.2015 року), грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

За пунктом 2 Порядку № 505 (у редакції на час звернення з заявою про продовження виплати допомоги від 29.01.2016 року та 12.05.2017 року), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно до пункту 3 Порядку № 505 (у редакції на час звернення з заявою про продовження виплати допомоги), грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень.

Пункт 8 Порядку № 505 передбачає, що уповноважені органи, зокрема, протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'їю

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавством передбачено право позивача, як внутрішньо переміщеної особи яка стоїть на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення отримати грошову допомогу на себе та членів сімї, з дня звернення з заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно.

Згідно пункту 6 Порядку № 505 (у редакції на час первинного звернення з заявою про надання допомоги від 29.07.2015 року та продовження виплати допомоги від 29.01.2016 року та 12.05.2017 року), грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Суд зазначає, що вищенаведеною нормою на час звернення позивача з первинною заявою щодо призначення грошової допомоги та наступними заявами щодо продовження виплати, встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у її призначенні, зокрема, володіння будь-яким з членів родини житловим приміщенням розташованим в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Тобто, вказана норма не передбачає, що наявність у власності житлового приміщення розташованого, зокрема, на території проведення антитерористичної операції, є підставою для відмови у призначенні допомоги.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. До вказаного переліку включено с. Калинове Костянтинівського району Донецької області

Отже, позивач має у своєму володінні житло розташоване на території якій здійснюється антитерористична операція, що у відповідності до п.6 Порядку № 505, не є підставою для відмови у призначенні позивачу допомоги на час його звернення з відповідною заявою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370, яка набула чинності 03 червня 2017 року, були внесені зміни до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505, зокрема до абзацу другого пункту 6, відповідно до якого передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Тобто, з 03 червня 2017 року, особи, які мають у власності житлове приміщення, розташоване у населених пунктах, на території яких здійснювалася антитерористична операція, в тому числі в с. Калинове Костянтинівського району Донецької області, втратили право на призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги с посиланням на лист Міністерства соціальної політики України від 03.08.2016 року № 1641/5/75-16, згідно із яким призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються в межах Донецької та Луганської областей, які на момент звернення мають у власності житлові приміщення, розташовані на підконтрольній території України грошова допомога не призначається, оскільки вказаний документ має рекомендаційний характер, та повинен відповідати діючому законодавству. В даному випадку, рекомендації які містяться в цьому листі суперечать діючому законодавству, а тому не можуть бути застосовані.

Стосовно посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення з позовом, суд зазначає наступне.

Звертаючись з адміністративним позовом, позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення, яке обґрунтовано тим, що позивач протягом липня 2016 року - квітня 2017 року добровільно сплатив на рахунок відповідача частину визначеної ним суми переплати, проте про неправомірність їх стягнення дізнався лише після отримання від адвоката безоплатної правової допомоги (а.с.8).

Відповідно до частини 1, 2, 4 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції на час звернення з позовом до суду, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншим законом.Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Матеріали справи свідчать, що позивач в порядку досудового врегулювання неодноразово звертався з травня по липень 2017 року до відповідача з заявами про повернення сум адресної допомоги, поновлення її виплати та призначення в наступному періоді (а.с.14, 16). У задоволенні яких відповідачем було відмовлено позивачу листами від 18.05.2017 року, 26.06.2017 року, 10.07.2017 року. До суду позивач звернувся в липні 2017 року. Отже, у даному випадку позивачем не порушено строк звернення до суду.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про частково задоволення позовних вимог.

Стаття 316 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 309, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2017 р. у справі № 233/3343/17 - залишити без задоволення.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2017 р. у справі № 233/3343/17- залишити без змін.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 27 березня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Судді Л.А. Василенко

Т.Г. Гаврищук