Справа № 800/434/17
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2018 Київ П/9901/226/18 800/434/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання Журіної О.О.,

представників: Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) - Ліходій О.О.,

Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Бороха С.І.,

розглянув у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ВРП, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС), про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4Є звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності ВРП щодо розгляду його заяви про звільнення з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у відставку та зобов'язання ВРП негайно розглянути цю заяву.

Вимоги обґрунтовує тим, що ВРП невиправдано довго зволікає із розглядом його заяви про звільнення з посади судді названого вище суду у відставку, хоча для цього, як на його думку, є достатньо законних підстав - наявність у нього стажу роботи на посаді судді понад двадцять років, а також письмове інформування ним ВРП про щонайшвидший розгляд його заяви, оскільки через затягування з її розглядом погіршується його психологічний стан, який межує зі спробами суїциду.

Не поділяє позицію ВРП, ВККС, Державної судової адміністрації України та інших підписантів, виражену в спільному листі від 3 серпня 2017 року, про необхідність проходження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 83 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) кваліфікаційного оцінювання суддями, яких було призначено на посаду цю посаду вперше строком на п'ять років, повноваження яких закінчилися, але їх не було призначено (обрано) на посаду судді безстроково.

Вважає, що цими діями його примушують до здійснення небажаних для нього дій, яких би він уникнув у разі своєчасного розгляду ВРП його заяви.

Покликається й на те, що протиправна бездіяльність ВРП усупереч вимогам міжнародних договорів, якими забороняється примусова або обов'язкова праця у будь-яких її формах.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 листопада 2017 року відкрив провадження у справі та призначив її розгляд на 18 грудня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ).

На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VІІІ; далі - КАС) справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2018 року ухвалив розгляд справи № 800/434/17 (П/9901/226/18) розпочати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п'яти суддів та призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 12 лютого 2018 року.

Ухвалою від 29 січня 2018 року Верховний Суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача адвоката ОСОБА_4 про забезпечення позову у спосіб зупинення проведення ВККС оцінювання на відповідність ОСОБА_3 займаній ним посаді судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

ВРП подала відзив на позовну заяву, у якому в основному дублює раніше подані нею заперечення. Зокрема, зазначає, що не допустила протиправних дій чи бездіяльності стосовно позивача, оскільки діяла в межах повноважень, визначених Конституцією та законами України. Пояснила, що під час розгляду заяви ОСОБА_3 про звільнення виникла необхідність у з'ясуванні додаткових відомостей, для чого в подальшому розгляд матеріалів про внесення Президентові України про його звільнення з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було відкладено. Для цього ВРП надсилала відповідні запити позивачу, ВККС та голові Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Після реорганізації ВРЮ у ВРП остання на своєму веб-сайті розмістила оголошення про оновлення заяв про звільнення. Коли надійшла повторна заява ОСОБА_3 від 24 січня 2017 року про звільнення, ВРП зробила запит до ВККС щодо розгляду питання про рекомендування ОСОБА_3 для обрання на посаду судді безстроково. Встановивши, що позивач не має достатнього стажу для відставки, ВРП на засіданні 5 грудня 2017 року відмовила у звільненні його з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у відставку.

З огляду на ці обставини ВРП просить відмовити в задоволенні позову.

29 січня 2018 року від ВККС надійшли пояснення по суті позовних вимог, в яких ВККС зазначає, що двічі своїми рішеннями відмовляла позивачу у рекомендуванні для обрання його на посаду судді безстроково, які в подальшому скасувала ВРП, що стало підставою для повторного розгляду цього питання у ВККС. Проте позивач заявив клопотання про зупинення розгляду поданої ним заяви про рекомендування на посаду судді безстроково у зв'язку з поданням ним заяви до ВРЮ про звільнення у відставку. Воднораз він подав й заяву про участь у проходженні кваліфікаційного оцінювання з метою підтвердження відповідності займаній посаді, але для проходження тестування не з'явився.

Представник відповідача проти позову заперечив і навів аргументи подібні до зазначених у відзиві.

Представник третьої особи також просить відмовити в задоволенні заяви, погоджується з міркуваннями і доводами ВРП.

Верховний Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини справи, перевірив їх доказами в межах заявлених позовних вимог і дійшов висновку про таке.

Указом Президента України від 21 червня 2006 року № 559/2006 ОСОБА_3 призначений на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області вперше строком на п'ять років. Після закінченню цього строку перебування на посаді судді звернувся до ВККС із заявою рекомендувати його для обрання на посаду судді безстроково.

Рішенням від 1 червня 2011 року № 1643/бо-11 ВККС відмовилася рекомендувати ОСОБА_3 для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області безстроково.

ВРЮ рішенням від 18 грудня 2012 року № 1214/0/15-12 зазначене рішення ВККС скасувала та зобов'язала прийняти нове рішення.

10 липня 2013 року ВККС рішенням № 349/бо-13 повторно відмовила позивачу у рекомендуванні для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області безстроково.

Рішенням від 10 грудня 2013 року № 1361/0/15-13 ВРЮ задовольнила скаргу ОСОБА_3, скасувала рішення ВККС від 10 липня 2013 року та зобов'язала ВККС прийняти нове рішення.

Надалі питання про рекомендування ОСОБА_3 для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області неодноразово включалося до порядку денного засідань ВККС, однак його розгляд відкладався у зв'язку з неявкою судді.

12 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про звільнення його у відставку, яка надійшла до ВРЮ 22 липня 2016 року згідно зі штампом вхідної кореспонденції за № 1642/0/6-16 та розподілена члену ВРЮ ОСОБА_5

Секція ВРЮ з питань призначення суддів на посади та звільнення їх з посад на засіданні 19 вересня 2016 року вирішила відкласти розгляд матеріалів про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Своє рішення обґрунтувала необхідністю з'ясування додаткових відомостей, зокрема, щодо необрання ОСОБА_3 суддею безстроково, відсутності його на роботі у періоди з 15 червня по 14 серпня 2015 року та з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року.

У зв'язку з цим та з метою обрахунку необхідного для відставки стажу ОСОБА_3, з'ясування відомостей щодо наявності відкритих ВККС дисциплінарних справ стосовно цього судді, наявності подання до Верховної Ради України про обрання його суддею безстроково ВРЮ зробила відповідні запити позивачу, ВККС та голові Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

23 вересня 2016 року ВККС прийняла рішення № 156/бо-16 про відкладення розгляду питання про його рекомендування для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, отримавши від ВРЮ підтвердження наявності заяви позивача про відставку.

30 вересня 2016 року набрали чинності Закон України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закон № 1402-VII, а з 5 січня 2017 року - «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII), на виконання положень яких проведено реорганізацію ВРЮ шляхом перетворення її у ВРП.

У зв'язку із трансформацією цього органу, яка завершилась 15 березня 2017 року, на офіційному веб-сайті ВРП було розміщено оголошення про необхідність оновлення заяв про звільнення. З огляду на це ОСОБА_3 надіслав до ВРП заяви від 26 грудня 2016 року та 24 січня 2017 року про звільнення його у відставку.

На повторний запит ВРП до ВККС щодо результату розгляду питання про рекомендування ОСОБА_3 для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області безстроково надійшла відповідь про відсутність остаточного рішення з цього питання.

На засіданні 5 грудня 2017 року ВРП рішенням № 3910/0/15-17 відмовила у звільненні ОСОБА_3 з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у відставку. Рішення мотивувала тим, що позивач не має достатнього стажу для відставки. Серед іншого зазначила, що із обрахованого позивачем часу роботи на посаді судді не можуть бути віднесені періоди з 15 червня по 14 серпня 2015 року та з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року, оскільки протягом цих відтинків часу він не здійснював повноважень судді без поважних причин.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси <…>.

Відповідно до частини першої статті 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У пункті 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України (у редакції, чинній на час подання заяви ОСОБА_3 про відставку) встановлено, що у разі подання заяви про відставку суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив.

Ці конституційні положення конкретизуються у статті 120 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VII «Про судоустрій та статус суддів» (у редакції, чинній на час подання заяви ОСОБА_3 про відставку), згідно з частинами першою, третьою якої суддя має право подати заяву про відставку. Заява подається суддею безпосередньо до ВРЮ, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

За частиною четвертою цієї статті до прийняття рішення про звільнення суддя продовжує здійснювати свої повноваження.

У частинах першій, другій статті 31 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (чинного на час подання заяви ОСОБА_3 про відставку) встановлено, що ВРЮ за пропозицією ВККС або за власною ініціативою вносить подання про звільнення суддів з посади до органу, який їх призначив або обрав. Рішення щодо пропозицій про звільнення суддів за обставин, зазначених, зокрема, в пункті 9 (за заявою про відставку) частини п'ятої статті 126 Конституції України, приймається на засіданні ВРЮ більшістю голосів її членів. У разі звернення судді з заявою про звільнення з посади за власним бажанням ВРЮ вносить подання про звільнення судді з посади до органу, який його призначив або обрав, після попереднього з'ясування дійсного волевиявлення судді, чи не має місце сторонній вплив на нього або примус.

Зі змісту наведених конституційних та законодавчих положень убачається, що суддя, який подав заяву про відставку, вправі очікувати від ВРЮ як спеціального суб'єкта владних повноважень розгляду його заяви у порядку та строки, встановлені законом. Зволікання у розгляді такої заяви за певних умов та обставин може розцінюватися як протиправна бездіяльність.

Як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Слід наголосити й на тому, що самі по собі строки поза зв'язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

За статтею 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Згідно зі статтею 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом№ 1798-VIII.

За пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII статті 116 Закону № 1402-VIII рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП. Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону (№ 1402-VIII), має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

Із контексту зазначених вище фактичних обставин, достовірність та повноту яких заявник фактично не заперечив, убачається, що хоча заява ОСОБА_3 про звільнення з посади судді у відставку і рішення про відмову у такому звільненні ВРП розглядала і винесла поза місячним строком, однак подію розгляду заяви і винесення рішення по суті заяви, які розгорталась у межах зазначених вище фактичних строків, не можна визнати такою, що настала внаслідок протиправної бездіяльності суб'єкта оскарження. Оскаржені дії та рішення ВРП були прийняті в рамках розумних строків та за реально можливих умов їх здійснення. При цьому слушно було взято до уваги те, що заява ОСОБА_3 про звільнення з посади судді була подана до органу державної влади, який відповідно до закону певний час не діяв, і на момент подання заяви її автор не міг не знати цього. Підхід до розгляду заяви позивача не був вибірковим, а мав загальний характер й однаковою мірою стосувався подібних заяв інших суддів чи осіб, для яких рішення ВРП мали або могли мати правове значення. Розгляд заяви про звільнення з посади судді та винесення відповідного рішення від моменту набрання ВРП ознак повноважного і правоможного суб'єкта правовідносин були проведені в об'єктивно можливі стислі строки.

Отож, заяву ОСОБА_3 слід визнати неприйнятою і такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241 - 246, 250, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2018 року.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз