Справа № 736/1684/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2018 року м. Чернігів Справа № 736/1684/17

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:
головуючого судді - Д`якова В.І.,
за участю секретаря - Лазаренко В.Г.,
представника відповідача - Остапенка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Чернігівській обласний військовий комісаріат, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить: визнати неправомірними дії Міністерства оборони України (далі МО України, відповідач) щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ-ої групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії; скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.11.2017 № 121 в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому ІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії відповідно до та у розмірі встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що відповідач протоколом засідання комісії МОУ від 24.11.2017 № 121 позивачу було відмовлено у призначенні йому одноразової грошової допомоги. Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, позивачі звернувся до суду за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.
Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити оскільки у оскаржуваних правовідносинах діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника Міністерства оборони України, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.11.1984 по 07.02.1987 проходив строкову військову службу у лавах радянської армії, що підтверджується копією військового квитка позивача серії НОМЕР_1 від 11.11.1984 (а.с.11-13).
Також, судом встановлено, що у 1986 році ОСОБА_1 , при виконанні обов`язків військової служби по наданню інтернаціональної допомоги у Демократичній Республіці Афганістан, отримав бойову травму: закриту черепно-мозкову травму, пошкодження м`яких тканин голови, лівої руки.
Протоколом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 13.09.2011 № 1556 встановлено, що поранення, контузія та захворювання пов`язані з виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.19).
Згідно з довідки серії МСЕ-ЧНВ № 147766 від 20.09.2011 ОСОБА_1 з 20.09.2011 до 01.10.2013 встановлено III групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (вперше).
У відповідності до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА № 011239 від 09.04.2015 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії - безстроково (а.с.32).
22.03.2017 позивачем на адресу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням позивачем обов`язків військової служби, з пакетом відповідних документів, яку у подальшому було направлено до Чернігівського обласного військового комісаріату.
Листом від 28.03.2017 № 5/1008с військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про той факт, що заява ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності та додані до неї документи повертаються без реалізації, оскільки з 01.01.2017 Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до законодавства, які стосуються військовослужбовців. Так, у відповідності до підпункту 6 пункту 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві (а.с.34).
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року по справі № 736/863/17, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненаправлення до Міністерства оборони України заяви ОСОБА_1 від 22 березня 2017 року, з доданими до неї документами, для розгляду питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, зобов`язано Чернігівський обласний військовий комісаріат направити до Міністерства оборони України заяву ОСОБА_1 від 22 березня 2017 року, з доданими до неї документами, для розгляду питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами, направлено супровідним листом від 08.11.2017 за вих. № 5/3993с до Міністерства оборони України щодо визначення можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 42).
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.11.2017 № 121 позивачу відмови у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 43)
Вважаючи дії МО України щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і військовослужбовцями та членами їх сімей у сфері соціального захисту здійснюється відповідно до Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-ХІІ) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Положеннями статті 26 Закону України від 03.04.2003 № 661-VI Про Державну прикордонну службу України передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців Державної прикордонної служби України та компенсаційної виплати у випадку заподіяння шкоди майну військовослужбовців і працівників Державної прикордонної служби України чи їх близьким родичам.
Відповідно до частини першої статті 26 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця Державної прикордонної служби України здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у відповідності до частини дев`ятої статті 16-3 вказаного Закону № 2011-ХІІ, визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Підпунктом 1 п.6 вказаного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Суд звертає увагу, що наведена норма не містить посилань на встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин під час первинного чи повторного огляду інваліда медико-соціальною експертною комісією.
Для реалізації даного права особа подає до компетентного органу пакет документів, який визначений вищезазначеним порядком.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Таким чином, у випадку встановлення інвалідності, настання якої пов`язане з виконанням обов`язку військової служби, військовослужбовець має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Наявність у ОСОБА_1 права та отримання одноразової грошової допомоги підтверджено постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 та відповідно до положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає доказуванню.
Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства.
Зокрема, статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція захисту прав судом не працює.
У рішенні Іванов Юрій Миколайович проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання.
У рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.
Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки станом на день розгляду справи по суті Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року по справі № 736/863/17, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 встановлено, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у її нарахуванні та виплаті діяв протиправно.
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що ОСОБА_1 не набув права на отримання вказаної допомоги, оскільки групу інвалідності йому було встановлено після спливу більш як три місяці, оскільки право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії висловлений Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14) та від 21 квітня 2015 року (№ 21-135а15).
Таким чином, системно проаналізувавши вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про: визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ-ої групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії та скасування протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.11.2017 № 121 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, слід задовольнити.
Також, суд вважає за можливе позовну вимогу ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому ІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії відповідно до та у розмірі встановленому Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей задовольнити, оскільки, враховуючи вищевстановлені судом обставини, станом на день розгляду вказаної справи відсутні підстави, для відмови у призначенні позивачу вказаної допомоги.
Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а, суд вважає, що у цій справі, повноваження МО України щодо призначення одноразової грошової допомоги не є дискреційними, так як відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, тому у відповідності до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Задовольняючи вищевказану позовну вимогу, суд приймає рішення, яке гарантує дотримання і захист прав, свобод ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, враховуючи вищевикладене, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені в повному обсязі.
Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства оборони України подати протягом місяца з моменту набрання рішенням суду законної сили, звіту про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.
Так, у відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Тобто, Кодексом адміністративного судочинства України визначено встановлення судом судового контролю, як право суду, а не його обов`язок, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку щодо відмови позивачу у задоволенні даного клопотання.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ-ої групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.
Скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.11.2017 № 121 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язати Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому ІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії відповідно до та у розмірі встановленому Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне рішення суду складено 26 березня 2018 року.

Суддя В.І. Д`яков