Справа № 810/5681/15
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року 810/5681/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., суддів: Лапія С.М., Лиска І.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Броварське міськрайонне управління юстиції Київської області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Броварське міськрайонне управління юстиції Київської області, в якому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 23.01.2017, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича від 24.11.2014 №17430329 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), реєстраційний номер 06, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки №34798, серія та номер: 5001, виданого 30.11.2006 приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Лазарєвою В.П., на підставі якого державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського місьбкрайонного управління юстиції Київської області Тащевою А.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності НОМЕР_1 від 11.11.2014;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича від 24.11.2014 №17430462 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), реєстраційний номер 06, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 408,9 кв.м., житловою площею 153,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки №34798, серія та номер: 5001, виданого 30.11.2006 приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Лазарєвою В.П., на підставі якого державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського місьбкрайонного управління юстиції Київської області Тащевою А.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №7818721 від 12.11.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржувані рішення були прийняті відповідачем за відсутності необхідних документів, оскільки третьою особою не було надано відповідачу повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, надісланого іпотекодержателем іпотекодавцеві, та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, що є обов'язковою умовою для реєстрації права власності за іпотекодержателем. Також, позивач зауважила, що державному реєстратору не було надано дозволу органів опіки та піклування як того вимагає Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", оскільки у будинку разом з нею проживає її неповнолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, позивач зазначила про те, що відповідно до положень договору іпотеки №34798, який був укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", звернення стягнення на вищевказаний об'єкт нерухомого майна здійснюється виключно на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Проте, такий договір укладений не був, а тому прийняття рішень про державну реєстрацію права власності від 24.11.2014 №17430462, від 24.11.2014 №17430329 за відсутності такого договору не відповідає вимогам Закону України "Про іпотеку".

Відповідач - Міністерство юстиції України позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зокрема, зазначив, що ТОВ "Кей-Колект" разом із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були подані державному реєстратору всі необхідні документи, які визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації прав та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868. Відповідач також просив суд розглядати справу без участі його представника.

Третя особа - ТОВ "Кей-Колект", заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила, що у зв'язку з неналежним невиконанням зобов'язань за кредитним договором, товариством було надіслано на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, в якому було вказано про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. Вказане повідомлення було отримано позивачем, однак порушення не були усунуті позивачем, а тому товариство звернулось до державного реєстратора для здійснення реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Третя особа також зазначила про відсутність необхідності під час прийняття оскаржуваних рішень отримувати дозвіл від служби у справах дітей, оскільки на момент укладення договору іпотеки місце проживання жодної неповнолітньої дитини не було зареєстровано за відповідною адресою. Крім того, третя особа зауважила, що права неповнолітніх дітей не були порушенні, оскільки у власності позивача є інше нерухоме майно, а у державного реєстратора немає обов'язку перевіряти наявність проживання неповнолітніх дітей в житловому будинку.

Також, під час судового розгляду справи третьою особою заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Інші учасники справи будь-яких письмових пояснень до суду не надали.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.01.2016 частково задоволено клопотання позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову. Накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0769 га кадастровий номер НОМЕР_3 та будинок загальною площею 408,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 до моменту ухвалення рішення по даній справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2016 скасовано заходи забезпечення позову, які були застосовані на підставі ухвали від 12.01.2016.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016 скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2016 про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" (Банк) та ОСОБА_1 (на той час мала прізвище ОСОБА_1) (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 150000,00 доларів США та сплатити проценти комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору).

У відповідності до п. 1.4 вищезазначеного договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов'язків найманого працівника).

Згідно з п. 2.1 даного договору у забезпечення виконання зобов'язання позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме: двоповерховий житловий будинок загальною площею 408,9 кв.м., житловою площею 153,40 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,0769 га за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 11.1 цього договору встановлено, що відповідно до ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відповідно до п. 11.2 даного договору, зазначене у п. 11.1 договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору.

З метою забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту №0 від 30.11.2006 між АКІБ "УкрСиббанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (на той час мала прізвище ОСОБА_1) (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки №34798 від 30 листопада 2006 року, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно:

- двоповерховий будинок з цокольним поверхом будинок загальною площею 408,9 кв.м., житловою площею 153,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20.03.2003 Виконкомом Броварської міської ради на підставі рішення від 11.02.2003 №61, зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації 20.03.2003, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №198291, номер запису:6147 в книзі 42, реєстраційний номер 384269;

- земельну ділянку загальною площею 0,0769 га за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого Броварським міським відділом земельних ресурсів на підставі рішення Броварської міської ради №677 від 23.12.2003 та зареєстрований у книзі записів державних актів за №03, кадастровий номер НОМЕР_2, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки.

Ринкова вартість предмету іпотеки становить 2006244,00 грн.

12 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" (клієнт) та ТОВ "Кей-Колект" (фактор) укладено договір факторингу №1, за умовами якого клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку №1 до цього договору.

Згідно п.1.4 договору одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення.

Права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення (п. 3.1 договору).

Згідно виписки з додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 до таких договорів віднесено кредитний договір №0 від 30.11.2006, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1

Також, 12 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" (цедент) та ТОВ "Кей-Колект" (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за умовами якого цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зокрема, за договором іпотеки, що був укладений за кредитним договором №0 від 30.11.2006 між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1

14.03.2014 ТОВ "Кей-Колект" надіслав на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки №135-12794, в якій вимагалось здійснити погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 30.11.2006 протягом 30-ти днів з моменту отримання даної вимоги. У разі відсутності протягом зазначеного строку повідомлення про намір погасити заборгованість за кредитним договором №0 від 30.11.2006 чи викупити майно, ТОВ "Кей-Колект" попередила позивача про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст. 37 Закону України "Про іпотеку" або продати вищевказане майно в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Дане повідомлення позивач отримала 21.03.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №771.

11.11.2014 ТОВ "Кей-Колект" звернулось до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 8911011, в якій просило зареєструвати право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із заявою про реєстрацію права власності державному реєстратору були подані наступні документи: довіреність від 10.11.2014 №10112014-1; копія паспорта; платіжні доручення від 30.10.2014 №2823 та №3822; копія повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 14.03.2014 №135-12794; копія поштового повідомлення №771; копія довідки-розрахунку залишку заборгованості боржника №135-14980; копія повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.12.2011 №12-22/26983; копія договору факторингу від 12.12.2011 №1; договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011; договір про надання споживчого кредиту від 30.11.2006 №0; договір іпотеки від 30.11.2006 №34798; наказ №11-К від 21.05.2014; наказ №75-К від 13.12.2013; протокол №76 від 12.12.2013; протокол №79 від 21.05.2014; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №19520100 від 29.10.2014; статут ТОВ "Кей-Колект" №78 від 28.02.2014; статут ПАТ "УкрСиббанк" від 04.10.2013.

Вказана обставина підтверджується карткою прийому заяви №17125817 від 11.11.2014.

Також, 12.11.2014 ТОВ "Кей-Колект" звернулось до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 8917276, в якій просило зареєструвати право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із заявою про реєстрацію права власності державному реєстратору були подані наступні документи: платіжні доручення від 05.11.2014 №3868 та №3865; довіреність від 10.11.2014 №10112014-1; копія паспорта та ідентифікаційного коду; зворотне повідомлення №771; лист про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 14.03.2014 №135-12794; довідка-розрахунок №135-14986; копія повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.12.2011 №12-22/26983; нотаріальна копія договору факторингу від 12.12.2011 №1; виписка з договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 №5207-5208; технічний паспорт та його копія; завірена копія договору про надання споживчого кредиту від 30.11.2006 №0; нотаріальна копія договору іпотеки від 30.11.2006 №34798; завірена копія наказу №11-К від 21.05.2014; завірена копія наказу №75-К від 13.12.2013; завірена копія протоколу №76 від 12.12.2013; завірена копія протоколу №79 від 21.05.2014; Витяги з ЄДР від 24.10.2014; нотаріальна копія статуту ТОВ "Кей-Колект" 07.03.2014; нотаріальна копія статуту ПАТ "УкрСиббанк" від 04.10.2013.

Вказана обставина підтверджується карткою прийому заяви №17136265 від 12.11.2014.

24.11.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17430329 (з відкриттям розділу), згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на земельну ділянку площею 0,0769 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ТОВ "Кей-Колект".

Також, 24.11.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17430462 (з відкриттям розділу), згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок загальною площею 408,9 кв.м., житловою площею 153,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ТОВ "Кей-Колект".

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Так, під час судового розгляду справи третьою особою заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У вказаному клопотанні третьою особою зазначено правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах по справі №826/4858/15 від 14.06.2016 та №808/2298/15 від 11.04.2017, щодо питання спірних правовідносин, пов'язаних з невиконанням умов цивільно-правової угоди, а тому такий спір не є публічно-правовим, а випливає із договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Розглянувши клопотання третьої особи про закриття провадження у справі, суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконання такою строною зазначених функцій.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У постановах від 14.06.2016 та від 11.04.2017 Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.

Однак, у межах спірних правовідносин питання виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договору іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду.

Як свідчить зміст позовної заяви, позовні вимоги позивача у справі ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у зв'язку з недотриманням ним вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, а саме: проведення державної реєстрації прав власності на спірне майно за відсутності певних обов'язкових для такої реєстрації документів.

Тобто, у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Наявність у справі серед інших доказів договору іпотеки не свідчить про пов'язаність спірних правовідносин із невиконанням умов цивільно-правової угоди, оскільки такий договір відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" може розглядатись як підстава для державної реєстрації прав.

Враховуючи вкладене, оскільки даний спір виник у зв'язку зі здійсненням відповідачем, як державним реєстратором функцій, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд вважає, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25.04.2017 № 21-3197а16.

Також суд зазначає про те, що питання щодо наявності чи відсутності спору про право в даній справі вже було досліджено Київським апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 16.11.2016 по цій справі.

У той же час, надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини 1 статті 2 цього Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягає, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Повноваження державного реєстратора у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав тощо.

На виконання покладених цим Законом повноважень державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 13 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав наведено у частині 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, на час виникнення спірних відносин процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна була врегульована Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868).

Відповідно до п. 36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з п. 40 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Пунктом 46 Порядку №868 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 наведеного Закону передбачено можливість позасудового врегулювання, а саме: сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється на підставі договору, предметом якого є нерухоме майно, а у випадку проведення державної реєстрації прав на предмет іпотеки, належним правочином на підставі якого може бути проведена така реєстрація є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками.

Зі змісту договору іпотеки №34798 від 30.11.2006, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (на той час мала прізвище ОСОБА_1) (Іпотекодавець), вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4.2 договору).

Відповідно до пунктів 4.3-4.4 договору іпотеки, у випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2. цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку". У разі невиконаня іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п. 4.3, іпотеко держатель здійснює звернення стягнення.

Згідно з п. 4.6 договору звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 цього договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку"; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

У разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.4 договору іпотеки визначено, що у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку") даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

З викладеного слідує, що умови укладеного договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що по своїй суті є правовою підставою для реєстрації права власності.

Як було встановлено судом, 14.03.2014 ТОВ "Кей-Колект" надіслав на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки №135-12794, в якій вимагалось здійснити погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 30.11.2006 протягом 30-ти днів з моменту отримання даної вимоги. У разі відсутності протягом зазначеного строку повідомлення про намір погасити заборгованість за кредитним договором №0 від 30.11.2006 чи викупити майно, ТОВ "Кей-Колект" попередила позивача про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст. 37 Закону України "Про іпотеку" або продати вищевказане майно в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Дане повідомлення позивач отримала 21.03.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №771.

Отже, днем початку відліку 30-денного строку є 21.03.2014, який спливає 21.04.2014.

В матеріалах справи наявні належні докази про те, що третя особа - ТОВ "Кей-Колект" сповістила позивача (боржника) про усунення порушень та повідомила, що у разі не виконання зобов'язань, іпотекодержатель буде приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та у відповідності до вимог договору.

Тобто, ТОВ "Кей-Колект" дотримано умови іпотечного договору стосовно позасудового врегулювання питання про звернення стягнення шляхом надіслання повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Як слідує з матеріалів справи, третьою особою разом із заявами про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за реєстраційними номерами 8911011 та 8917276 було подано державному реєстратору наступні документи: довіреність, копія паспорта та ідентифікаційного коду; платіжні доручення; повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 14.03.2014 №135-12794; поштове повідомлення №771; довідки-розрахунки залишку заборгованості боржника; копія повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.12.2011 №12-22/26983; копія договору факторингу від 12.12.2011 №1; договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011; договір про надання споживчого кредиту від 30.11.2006 №0; договір іпотеки від 30.11.2006 №34798; наказ №11-К від 21.05.2014; наказ №75-К від 13.12.2013; протокол №76 від 12.12.2013; протокол №79 від 21.05.2014; Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; статут ТОВ "Кей-Колект"; статут ПАТ "УкрСиббанк".

Таким чином, третьою особою на виконання приписів Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, подано державному реєстратору, зокрема, договір іпотеки від 30.11.2006 №34798; повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 14.03.2014 №135-12794, надіслане іпотекодержателем іпотекодавцеві, в якому зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя - поштове повідомлення УППЗ Укрпошта.

У той же час, зі змісту заяв за реєстраційними номерами 8911011 та 8917276 вбачається, що третя особа звернулась із заявами про державну реєстрацію права власності у листопаді 2014 року, тобто після завершення 30 денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб реєстрації права власності за Іпотекодержателем було здійснено державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. з дотримання тридцятиденного терміну, наданого позивачу для виконання зобов'язання, та у відповідності до вимог п. 46 Порядку №868, яким законодавець пов'язує настання права на звернення іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Відтак, доводи позивача щодо недотримання 30-денного строку направлення повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо посилань позивача на те, що при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно державним реєстратором порушено право неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що виявилось у неотриманні дозволу органів опіки та піклування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" визначено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Як вбачається зі змісту договору іпотеки від 30.11.2006 №34798, при укладенні вказаного договору позивач - іпотекодавець свідчила, що укладанням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, в тому числі про те, що неповнолітні та малолітні діти права користування житловим будинком та земельною ділянкою не мають (п. 1.3 договору іпотеки).

Крім того, пунктом 2.4.9 вказаного договору передбачено обов'язок позивача - іпотекодавця не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя.

Як встановлено судом, на момент укладення договору іпотеки від 30.11.2006 №34798 неповнолітня дитина ОСОБА_5 не була власником та не користувалась житловим будинком, яке передавалось в іпотеку, оскільки її було зареєстровано на постійне місце проживання після укладення договору іпотеки.

Таким чином, оскільки на момент укладення договору іпотеки права дитини ОСОБА_5 порушені не були, отримання дозволу на реалізацію предмета іпотеки від органів опіки і піклування не є необов'язковим.

Аналогічна правова позиція і висновки викладені Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 21.01.2015 №826/11317/13-а.

З приводу посилань позивача на порушення вимог Закону України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набув чинності 07.06.2014, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Зазначений мораторій застосовується у разі дотримання наступних умов:

1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника;

2) що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

3) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку;

4) нерухоме майно виступає предметом застави, саме за кредитом наданим в іноземній валюті.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом під час судового розгляду, одна з необхідних умов відсутня, оскільки відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником і іншої житлової нерухомості, зокрема, будинку за адресою: АДРЕСА_2, та будинку за адресою: АДРЕСА_3.

З наведеного слідує, що мораторій, запроваджений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", до позивача не застосовується.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. було належним чином встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки ним було проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ "Кей-Колект" на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, яким передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на нерухоме майно при наявності відповідного застереження в іпотечному договорі про задоволення таких вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Головуючий суддя Щавінський В.Р.

Судді Лапій С.М.

Лиска І.Г.