Справа № 816/1900/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/1900/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

за участі:

позивача, представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представник відповідача Касумов О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017року по справі № 816/1900/17(головуючий І інстанції: Канигіна Т.С., повний текс складено 18.12.2017 р.)за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправними дій,зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року позов задоволено (а.с. 227-240).

Визнано протиправною та скасована відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 29.05.2017 за №6592/6-17, у наданні ОСОБА_7 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадасгру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою, як члену фермерського господарства "БІОС", щодо відведення у приватну власні земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Визнано протиправною та скасована відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 29.05.2017 за №6591/6-17, у наданні ОСОБА_8 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадасгру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою, як члену фермерського господарства "БІОС", щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Визнано протиправною та скасована відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 29.05.2017 за №6594/6-17, у наданні ОСОБА_5 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадасгру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою, як члену фермерського господарства "БІОС" щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Визнано протиправною та скасована відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 29.05.2017 за №6593/6-17, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадасгру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, як члену фермерського господарства "БІОС", щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Визнано протиправною та скасована відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 29.05.2017 за №6590/6-17, у наданні ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 6,1 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадасгру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою, як члену фермерського господарства "БІОС", щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 6,1 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадасгру у Полтавській області подати до суду звіт про виконання даної постанови в місячний термін з дня набрання постановою суду законної сили.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду, яка прийнята з порушенням норм матеріального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати, а у задоволенні позову відмовити. Апелянт наголошує на тому, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження що до вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. Також з посиланням на ст..12 Закону України «Про фермерське господарство», зазначає, що земельна ділянка, що надана у постійне користування ОСОБА_7 для ведення фермерськ4ого господарства, не може бути розподілена між іншими учасниками. Доказів того, що зазначена земельна ділянка перебуває у використанні фермерського господарства не надано.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги. Стосовно поданих документів про стягнення правової допомоги за участь адвоката у справі в суді апеляційної інстанції заперечував, внаслідок непогодження із задоволеними вимогами в цілому, а тому підстав для задоволення вимог про стягнення цих витрат також немає.

Позивач та представник позивачів в судовому засіданні у повному обсязі заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Наданий письмовий відзив, в якому вказують на незгоду з доводами апеляційної скарги та їх безпідставності.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що у встановлено законодавством порядку Фермерське господарство "БІОС" зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, дата державної реєстрації - 12.05.1992 (а.с. 21).

Відповідно до протоколу загальних зборів Фермерського господарства "БІОС" від 27.02.2017 № 2 члени фермерського господарства "БІОС" прийняли рішення про розпаювання землі для ведення фермерського господарства, а саме вирішили: розпаювати земельну ділянку, що надана ОСОБА_7 на підставі державного акта на право постійного користування серії НОМЕР_6 від 15.03.1993, площею 37,3 га, виданим виконавчим комітетом Чорноглазівської сільської ради Полтавського району для ведення фермерського господарства між усіма членами Фермерського господарства "БІОС" у наступному порядку: ОСОБА_7 - 7,8 га, ОСОБА_8 - 7,8 га, ОСОБА_5 - 7,8 га, ОСОБА_1 - 7,8 га, ОСОБА_4 - 6,10 га (а.с. 22).

21.04.2017 ОСОБА_7, як землекористувач, надав згоду на розпаювання земельної ділянки площею 37,3 га, яка знаходиться на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, яка надана ОСОБА_7 на підставі державного акта на право постійного користування серії НОМЕР_6 від 15.03.1993, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 349, на членів Фермерського господарства "БІОС" - ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 Указана заява посвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області; зареєстрована в реєстрі за № 1214 (а.с. 27).

Позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до Відповідача з клопотанням від 25.04.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, як члену Фермерського господарства "БІОС" щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) площею 7,8 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

За результатами розгляду вказаних клопотань листами від 29.05.2017 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав того, що відведення земельної ділянки передбачено за рахунок земель, наданих у користування для ведення селянського (фермерського) господарства громадянину ОСОБА_7 (Державний акт на право користування землею серії НОМЕР_6 від 15.03.1993, зареєстрований за № 349). Також з інформації, викладеної у листі Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 03.10.2016 № 120, розмір земельної частки (паю) на території Чорноглазівської сільської ради становить 7,8 га умовних кадастрових гектар, а клопотання подане ОСОБА_4 на площу 6,10 умовних кадастрових гектар. Крім того, у листі відповідач навів норму частини першої статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" та зазначив, що не має можливості задовольнити клопотання позивача.

На думку суду першої інстанції, вказані відмови Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі вказаних підстав є необґрунтовані та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Здійснюючи апеляційний перегляду та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до пункту "а" частини другої статті 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на 29.05.2017) до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Частиною третьою вказаної статті визначено, зокрема, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній станом на 29.05.2017) землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Крім того, відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Висновки викладені у листі-відмові Відповідача стосовно неможливості надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою на площу 6,10 умовних кадастрових гектар, тому як з інформації, викладеної у листі Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 03.10.2016 № 120, розмір земельної частки (паю) на території Чорноглазівської сільської ради становить 7,8 га умовних кадастрових гектар, є безпідставними. Такий розмір не може перевищувати вищенаведений поріг, тобто бути більше, а заявляти своє право на меншу частину земельної ділянки. Законом не заборонено. Це вітікає із самої сутю врегульованого питання щодо такого розміру.

Частиною першою статті 20 Закону України "Про землеустрій" (у редакції, чинній станом на 29.05.2017) визначено, що землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ……….., подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідач обґрунтовував правомірність своїх рішень з посиланням на частину п'яту статті 116 Земельного кодексу України.

Суд першої інстанції правильно врахував ці доводи та зазначив, що дійсно відповідно до положень частини п'ятої статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що Державним актом на право користування землею від 15.01.1993 НОМЕР_6 виконавчим комітетом Чорноглазівської сільської Ради депутатів трудящих надано ОСОБА_7 у безстрокове та безоплатне користування для ведення селянського (фермерського) господарства 37,3 гектарів землі /а.с. 25/.

У Статуті Фермерського господарства "БІОС", зареєстрованого 20.07.1994 Радою народних депутатів Полтавського району Полтавської області, зазначено, що Фермерське господарство "БІОС" створене рішенням Ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області від 15.01.1993, згідно з яким фермеру ОСОБА_7 виділено землі 37,3 га в с. Носівка, Чорноглазівської сільської ради Полтавського району /а.с. 179/.

Також судом правильно враховано, що згідно із законодавством, яке діяло на момент створення Фермерського господарства "БІОС" та надання землі у постійне користування, було передбачено наступне.

Так, згідно зі статтею 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 № 2009-XII селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об'єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не є особи, в тому числі й родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. Інтереси селянського (фермерського) господарства перед державними, кооперативними, громадськими, зарубіжними, іншими підприємствами і організаціями, окремими громадянами представляє голова господарства. На ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею або приватної власності.

Також згідно з частинами першою та другою статті 8 цього Закону після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянського (фермерського) господарства підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування. Для державної реєстрації до відповідної Ради народних депутатів селянське (фермерське) господарство подає заяву про реєстрацію цього господарства, список осіб, які виявили бажання створити його, прізвище, ім'я, по батькові голови, документ про внесення плати за державну реєстрацію. За державну реєстрацію вноситься плата, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Статтею 14 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" визначено, що у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, можуть бути земля, жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Майно цих осіб належить їм на праві спільної власності, якщо інше не передбачено угодою між ними. Майно селянського (фермерського) господарства перебуває під захистом держави нарівні з іншими формами власності.

Також частинами першою та четвертою статті 15 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" передбачено, що володіння, користування і розпорядження майном здійснюється членами селянського (фермерського) господарства за взаємною домовленістю. Майнові відносини селянського (фермерського) господарства регулюються цивільним законодавством. Майнові спори між членами селянського (фермерського) господарства вирішуються судом.

Отже, на момент створення Фермерського господарства "БІОС" діяло законодавство, яке визначало, що саме на ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею або приватної власності та лише після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Суд зазначає, що у редакції Статуту Фермерського господарства "БІОС" 2016 року засновником (головою) фермерського господарства є ОСОБА_7; членами фермерського господарства є: ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4; право володіння, користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює ФГ /а.с. 60-66/.

Як вже зазначалось, відповідно до протоколу загальних зборів Фермерського господарства "БІОС" від 27.02.2017 № 2 члени фермерського господарства "БІОС" прийняли рішення про розпаювання землі для ведення фермерського господарства, а саме вирішили: розпаювати земельну ділянку, що належить ОСОБА_7 на підставі державного акта на право постійного користування серії НОМЕР_6 від 15.03.1993, площею 37,3 га, виданим виконавчим комітетом Чорноглазівської сільської ради Полтавського району, між членами Фермерського господарства "БІОС" у наступному порядку: ОСОБА_7 - 7,8 га, ОСОБА_8 - 7,8 га, ОСОБА_5 - 7,8 га, ОСОБА_1 - 7,8 га, ОСОБА_4 - 6,10 га (а.с. 22).

Крім того, 21.04.2017 ОСОБА_7, як землекористувач, надав згоду на розпаювання земельної ділянки площею 37, 3 га, яка знаходиться на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, яка надана ОСОБА_7 на підставі державного акта на право постійного користування серії НОМЕР_6 від 15.03.1993, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 349, на членів Фермерського господарства "БІОС" - ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 Указана заява посвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області; зареєстрована в реєстрі за № 1214 (а.с. 27).

Так, ОСОБА_7 фактично відмовився від земельної ділянки розміром 37,3 умовних кадастрових гектарів на користь членів Фермерського господарства "БІОС" - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 у відповідних долях.

Колегія суддів зазначає, що земельна ділянка ОСОБА_7 надана у 1993 р. цільовим призначенням якої було ведення фермерського господарства, при чому ОСОБА_7 не став власником цієї земельної ділянки, а власником зашилась держава, розпорядником якої на даний час є Відповідач, а тому посилання в даному випадку на положення ст..12 Закону України «Про фермерське господарство», як на підставу для надання відмови у дозволі на розробку проекту землеустрою, є безпідставним на необґрунтованим. Жодних обґрунтованих підстав відповідно до частини сьомою статті 118 Земельного кодексу України при відмові у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою Відповідачем не надавалось та не наводилось. На зазначене суд першої інстанції також звернув увагу.

При чому, колегія суддів також звертає увагу, що відмова викладена у листах Відповідача не ґрунтувалась на положень ч.5 ст.116 ЗК України. Відшукування нових або інших підстав для підтвердження правомірності своєї протиправної відмови в суді, є безпідставним та необґрунтованим.

При чому колегія суддів також зазначає, фактичним користувачем земельної ділянки, платником податків за неї є Фермерське господарство «БІОС», що підтверджується документами наданими до суду стороною позивача, а тому доводи апелянта з цього приводу є безпідставними. Саме ця земельна ділянка складає суть створення фермерського господарства за законодавством, що діяло на час отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_7 Не можна було створити фермерське господарство без наявної земельної ділянки, тому земельна ділянка виділялась відповідній особі для створення такого господарства. В даному випадку застосування положень ч.5 ст.116 ЗК України до спірних правовідносин є безпідставним, та учасники фермерського господарства не позбавлені права на отримання своєї частки із цієї земельної ділянки господарства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування відмов ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, викладених у листах від 29.05.2017 за №6592/6-17, №6591/6-17, №6594/6-17, №6593/6-17, №6590/6-17.

Щодо позовних вимог позивачів стосовно зобов'язання ГУ Держгеокадасгру у Полтавській області надати дозволи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою, як членам фермерського господарства "БІОС", щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства на території Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів, що за доводами апелянта є дискреційними повноваженнями Відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як правильно зазначено судом, що за правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Колегія суддів не приймає до уваги, вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта щодо втручання суду, який зобов'язав надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, у дискреційні повноваження органу.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою у даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав позивачу повторну формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.

Колегія суддів зазначає, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, колегія суддів стосовно доводів апелянта щодо дискреційних втручань з боку зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

За п. 1 ст. 6 Конвенції "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом. .... який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру".

У рішенні «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 8 квітня 2010 року. Суд виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду та зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням приписів КАС України, Закону, Конвенції та практики Європейського суду, суд не позбавлений можливості здійснити перевірку та надати оцінку сукупності дій, що передувало прийняттю рішення.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R. (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень віл 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те. яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли в межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

В даному випадку зобов'язуючи відповідача, як суб'єкта владних повноважень прийняти відповідне рішення, суд першої інстанції жодним чином не втрутився у такі повноваження відповідача та не підмінив у такий спосіб його компетенцію. Зобов'язання вчинити ту чи іншу дію, або прийняти рішення, від прийняття якого суб'єкт владних повноважень ухиляється, або приймає без належних на то підстав протиправне рішення є належним способом судового захисту прав позивача від відповідача, та у повному обсязі є гарантією дотримання захисту таких прав.

Протиправне порушення прав позивачів допускається самим відповідачем, та вирішити спірне питання у інший спосіб, ніж як зобов'язати прийняти рішення про надання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою, не має можливості, до того ж будь-яких законодавчих обмежень для цього не встановлено. При чому, саме прийняття такого рішення є належною формою реалізації відповідачем своїх владних управлінських функцій.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Заява сторони позивача про відшкодування судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, а саме: за складання, направлення відзиву на апеляційну скаргу, надання доказів до суду в розмірі 800 грн. та за представництво інтересів у судовому засіданні в розмірі 1200 грн., а всього на суму 10000 грн., підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів враховує складність справи та надані адвокатом послуги.

Отже, складання відзиву на апеляційну скаргу та представництво інтересів позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не потребує значного часу на надання адвокатом зазначених вище послуг, та прикладання значних зусиль, а тому колегія суддів вважає, що заява позивачів про відшкодування сплачених ними судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у сумі 400 грн. кожному. На думку суду, зазначений розмір є цілком розумних та достатнім для відшкодування в межах спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області- залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року по справі № 816/1900/17- залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () витрати на правову допомогу по 400 (чотириста) гривен на користь позивачів: ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) на кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів - з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 29 березня 2018 року.

Головуючий суддя М.М. Яковенко
Судді О.П. Лях М.І. Старосуд