Справа № 607/599/18
Суддя: Ломакін В. Є.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2018 Справа №607/599/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Ломакіна В.Є.

за участю секретаря Кісіль Т.М.

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до відповідача УПП у м. Тернополі ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №000916 від 02 січня 2018 року, якою її визнано винною у вчиненні правопорушень передбачених ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та відповідно до ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова винесена незаконно, без зясування дійсних обставин справи, без врахування доводів, особи яка притягується до адміністративної відповідальності та дослідження доказів, з порушенням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, без попереднього складання протоколу про адміністративне правопорушення, що на думку позивача свідчить про порушення інспектором патрульної поліції процесуального порядку провадження у справах про адміністративне правопорушення та є безумовною підставою для скасування спірної постанови.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, однак згідно предявлено позову просила розглядати справу у її відсутності.

Представник відповідача УПП у м. Тернополі ДПП ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, вважає оскаржувану постанову законною, доводи позивача безпідставними, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти:

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №000916 від 02 січня 2018 року, ОСОБА_2 02 січня 2018 року о 17 год. 00 хв., в м. Тернополі по вул. Карпенка, керуючи транспортним засобом «TOYOTA AURIS» номерний знак НОМЕР_1, в темну пору доби в умовах недостатньої видимості не ввімкнула фари ближнього світла, чим порушила вимоги п.19.1 (а) ПДР України, при перевірці документів у водія був відсутній реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушила вимоги п.2.1 (б) ПДР України.

Вказаною постановою до ОСОБА_2 за вчинення правопорушень передбачених ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП відповідно до вимог ст. 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного висновку.

Згідно пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно частини першої та п'ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджені Правила дорожнього руху, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Отже, наведеними нормами визначено, що позивач, як водій транспортного засобу, повинен виконувати встановлені діючим законодавством правила дорожнього руху. Відступати від виконання своїх обов'язків водій може лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Згідно п. 2.1 (б) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Згідно п. 19.1 (а) ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Відповідальність згідно ч.1 ст.126 КУпАП передбачено за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки реєстраційного документа на транспортний засіб.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно переглянутих в судовому засіданні диску з фрагментами відеозаписів із нагрудного відеореєстратора поліцейського, вбачається що на вказаних відеофайлах зафіксовані події, які відбувалися після зупинки поліцейським транспортного засобу ОСОБА_2 А тому, однозначно стверджувати чи було ввімкнене ближнє світло фар на автомобілі, яким керувала позивач неможливо. Разом з тим, із оглянутих відеофайлів вбачається, що після зупинки транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_2, остання не мала при собі та не предявила для перевірки реєстраційний документ на керований нею транспортний засіб.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач допустила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП за обставин наведених в оскаржуваній постанові.

Водночас, суд не погоджується з висновком інспектора патрульної поліції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки вказане порушення не доведене в судовому засіданні, а тому оскаржувана постанова в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП, підлягає скасуванню.

Разом з тим, враховуючи те, що розмір адміністративного стягнення внаслідок поглинення покарань на підставі ст. 36 КУпАП не змінився, підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в повному обсязі відсутні.

Крім цього, доводи позивача з приводу того, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на місці зупинки транспортного засобу, без складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про незаконність оскаржуваної постанови, суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п.1.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Вказана норма також зафіксована у ст.258 КУпАП, яка на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року №596-VIII після частини першої доповнена новою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, на яке посилається позивач як на підтвердження свої позовних вимог, датоване 26 травня 2015 року, в той час як зміни в ст. 258 КУпАП внесені згідно Закону України від 14 липня 2015 року № 596-VIII.

А тому, суд вважає, що винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, без складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент винесення вказаної постанови.

Крім того, із оглянутого в судовому засіданні диску, суд не вбачає порушень процедури та прав позивача при складенні оскаржуваної постанови інспектором патрульної поліції.

Встановивши дані обставини, суд вважає, що оскаржувана постанова, в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, винесена на підставі та в межах повноважень наданих інспектору патрульної поліції, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КпАП України, а тому підстави для її скасування, закриття провадження у справі та задоволенні позовних вимог в цій частині відсутні.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій інспектора СРПП №4 рядового поліції ОСОБА_3 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача до задоволення не підлягають, оскільки поліцейський діяв в межах своїх повноважень, у спосіб визначений законом і його дії на момент винесення оскаржуваної постанови відповідали вимогам чинного законодавства та не можуть бути визнані неправомірними, а тому в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Керуючись п.п. 1.3, 1.9, 2.1 (а), 2.4 (а), 8.7.3 (е) ПДР України, ст.ст. 122, 126, 251, 280, 283, 284 КУпАП, ст.ст.1, 8, 9, 20, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №000919 від 02 січня 2018 року в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, в решті постанову залишити без змін.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_4