Справа № 826/10975/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
судді Аверкова В.В., Шевченко Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Костюк Л.О., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Антитерористичний центр при Службі безпеки України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липня 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо замовчування інформації про відсутність наказу про виплату винагороди ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року;

2) зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України визначити розмір винагороди за безпосередню участь ОСОБА_3 у період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду;

3) визнати протиправними дії Головного управління МВС України у Луганській області щодо неприйняття наказу про виплату винагороди ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року;

4) зобов'язати Головне управління МВС України у Луганській області видати наказ про виплату винагороди ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року;

5) зобов'язати Головне управління МВС України у Луганській області виплатити ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року винагороду у розмірі, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно постанов Кабінету Міністрів України від 12.06.2014 № 383 «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», йому протиправно не нараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 винагороду за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано, що ГУ МВС України в Луганській області знаходиться в стані припинення, призначена та працює ліквідаційна комісія, яка за законом уповноважена на здійснення дій щодо фінансових виплат у разі виникнення заборгованості. Відтак, покладення зобов'язання здійснити грошову виплату на неналежну особу - Міністерство внутрішніх справ України, порушує матеріальне право, оскільки дану виплату повинно здійснювати у даному випадку ГУ МВС України в Луганській області.

У відзиві на апеляційну скаргу, третьою особою Антитерористичним центром при Службі безпеки України зазначено, що позивач персонально в порядку визначеному статтею 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ до проведення антитерористичної операції не залучався, тому інформація в Штабі АТЦ при СБ України стосовно участі вказаної особи в антитерористичній операції відсутня. Вказане свідчить про те, що судовий спір щодо виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції не зачіпає права та законні інтереси АТЦ при СБ України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, молодший сержант міліції ОСОБА_3, міліціонер взводу № 3 роти № 2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» Головного управління МВС України в Луганській області наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) м. Краматорськ від 13 грудня 2014 року № 98 визнаний таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань.

Наказом Головного управління МВС України у Луганській області від 3 листопада 2014 року № 370 о/с звільнено з органів внутрішніх справ України у запас ЗС України молодшого сержанта міліції ОСОБА_3, міліціонер взводу № 3 роти № 2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» Головного управління МВС України в Луганській області за п. 63 «і» (у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) (а.с. 44).

Згідно довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 09 лютого 2015 року № ВДЗ/2278/А в період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області (а.с. 80).

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визначення учасникам бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 25 червня 2015 року № 11/ІІІ/ХІІІ/4 ОСОБА_3 надано статус учасника бойових дій (а.с. 83).

У подальшому, позивач звернувся до МВС України з заявою про виплату у 2014 році винагороди за безпосередню участь в АТО.

Листом від 19 червня 2015 року за № 15/2-П-277 Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України повідомив ОСОБА_3, що нарахування винагороди повинно здійснюватись на підставі наказу начальника ГУ МВС України в Луганській області, який видається на підставі витягу з наказу керівника штабу АТО за час обрахований з дня фактичного початку безпосередньої участі у заходах, до дня завершення такої участі. Також в листі вказано, що накази керівника штабу АТО про безпосередню участь ОСОБА_3 в антитерористичній операції надійшли до ГУ МВС України в Луганській області після звільнення, тому провести виплату винагороди особі, яка не перебуває в трудових відносинах з ГУ МВС України в Луганській області, можливо за відповідним рішенням суду (а.с. 7).

Крім того, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 14 січня 2016 року № 15/2-П-13 повідомив ОСОБА_3, що враховуючи, що наказ керівництва Антитерористичного центру при СБУ про безпосередню участь в антитерористичній операції надійшов до ГУ МВС України в Луганській області після звільнення, а також у зв'язку із закінченням бюджетного періоду, здійснити нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО за 2014 рік не вбачається можливим (а.с. 9 зворот).

Листом від 08 червня 2016 року за № 23/3-29а3 Управління у справах учасників антитерористичної операції Міністерства внутрішніх справ України повідомило ОСОБА_3, що в Управлінні відсутня інформація, у тому числі, накази щодо нарахування грошової винагороди за участь в проведенні антитерористичної операції та запропоновано звернутися до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Луганській області з метою отримання копій наказів (а.с. 6).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом зобов'язання Головного управління МВС України у Луганській області виплатити ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року винагороду у розмірі, визначеному Міністерством внутрішніх справ України та враховуючи, що Головне управління МВС України у Луганській області перебуває в процесі ліквідації та керуючись статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою захисту порушених прав позивача слід зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України, як розпорядника державних коштів, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 винагороду за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Разом з тим, оскільки з аналізу відповідей Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що позивачу повідомлялося про неможливість нарахування та виплати винагороди, то позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо замовчування інформації про відсутність наказу про виплату винагороди ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Закону України від 20.03.2003 № 638-ІV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб'єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

У відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови виділено головним розпорядникам бюджетних коштів 713689,7 тис. гривень, у тому числі Міністерству внутрішніх справ - 105800,4 тис. грн.

Так, на виконання вказаної постанови Міністерством внутрішніх справ України розроблено Наказ від 23 липня 2014 року № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України».

Згідно пункту 1 вказаного наказу Міністерству внутрішніх справ України встановлено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) за займаною особою вказаних вище категорій штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі в зазначених операціях і заходах.

Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ (пункт 2 наказу).

Пунктом 1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція №499) передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Згідно пункту 1.18 Інструкції №499 у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

У відповідності до п. 1.12 Інструкції №499 грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

Таким чином, вказане свідчить про наявність права у позивача на отримання винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням МВС України у Луганській області не було прийнято наказ про виплату винагороди ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року.

Листом від 19 червня 2015 року за № 15/2-П-277 Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України повідомив ОСОБА_3, що нарахування винагороди повинно здійснюватись на підставі наказу начальника ГУ МВС України в Луганській області, який видається на підставі витягу з наказу керівника штабу АТО за час обрахований з дня фактичного початку безпосередньої участі у заходах, до дня завершення такої участі. Також в листі вказано, що накази керівника штабу АТО про безпосередню участь ОСОБА_3 в антитерористичній операції надійшли до ГУ МВС України в Луганській області після звільнення, тому провести виплату винагороди особі, яка не перебуває в трудових відносинах з ГУ МВС України в Луганській області, можливо за відповідним рішенням суду (а.с. 7).

Крім того, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 14 січня 2016 року № 15/2-П-13 повідомив ОСОБА_3, що враховуючи, що наказ керівництва Антитерористичного центру при СБУ про безпосередню участь в антитерористичній операції надійшов до ГУ МВС України в Луганській області після звільнення, а також у зв'язку із закінченням бюджетного періоду, тому здійснити нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО за 2014 рік не вбачається можливим (а.с. 9 зворот).

Листом від 8 червня 2016 року за № 23/3-29а3 Управління у справах учасників антитерористичної операції Міністерства внутрішніх справ України повідомило ОСОБА_3, що в Управлінні відсутня інформація, у тому числі, накази щодо нарахування грошової винагороди за участь в проведенні антитерористичної операції та запропоновано звернутися до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Луганській області з метою отримання копій наказів (а.с. 6).

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС у Луганській області від 16 листопада 2016 року № 345/1, винагорода за безпосередню участь в АТО не нараховувалась ОСОБА_3 та не сплачувалась (а.с. 45).

Як вбачається з листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС України у Луганській області від 23 червня 2016 року № 167/111/22-2016, в наказах про виплату винагороди за участь в АТО співробітникам ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_3 не значиться (а.с. 5).

Разом з тим, наказом Головного управління МВС України у Луганській області від 3 листопада 2014 року № 370 о/с звільнено з органів внутрішніх справ України у запас ЗС України молодшого сержанта міліції ОСОБА_3, міліціонер взводу № 3 роти № 2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» Головного управління МВС України в Луганській області за п. 63 «і» (у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) (а.с. 44).

Таким чином, на час визнання позивача таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань (наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) м. Краматорськ від 13 грудня 2014 року № 98) позивача вже було звільнено з органів внутрішніх справ України, що свідчить про неможливість видання Головним управлінням МВС України у Луганській області наказу щодо нарахування ОСОБА_3 винагороди.

Разом з тим, як вірно встановлено в суді першої інстанції, на час перебування позивача в органах внутрішніх справ України виплата винагороди за безпосередню участь в АТО здійснювалася за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», яка регулює порядок виплати винагороди на час розгляду справи в суді, встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Оскільки позивач просить зобов'язати Головне управління МВС України у Луганській області виплатити ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року винагороду у розмірі, визначеному Міністерством внутрішніх справ України, а Головне управління МВС України у Луганській області перебуває в процесі ліквідації, відтак з метою захисту порушених прав позивача, з урахуванням вимог статті 11 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України, як розпорядника державних коштів, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 винагороду за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Доводи апелянта про те, що оскільки ГУ МВС України в Луганській області знаходиться в стані припинення, призначена та працює ліквідаційна комісія, яка за законом уповноважена на здійснення дій щодо фінансових виплат у разі виникнення заборгованості, тому покладено зобов'язання здійснити грошову виплату на неналежну особу - Міністерство внутрішніх справ України, колегія суддів не приймає, оскільки у даному випадку - Міністерство внутрішніх справ є головним розпорядником бюджетних коштів, однак, доказів про направлення до ГУ МВС України в Луганській області коштів для виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в АТО відповідачем до суду надано не було, про що не заперечував в суді апеляційної інстанції представник Міністерства внутрішніх справ України.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог щодо замовчування Міністерством внутрішніх справ України інформації про відсутність наказу про виплату винагороди ОСОБА_3 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року, оскільки з аналізу відповідей Міністерства внутрішніх справ України від 19 червня 2015 року за № 15/2-П-277, від 14 січня 2016 року № 15/2-П-13 та від 8 червня 2016 року за № 23/3-29а3 вбачається, що позивачу повідомлялося про неможливість нарахування та виплати винагороди.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Л.О. Костюк,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 27 березня 2018 року.