Справа № 425/2270/17
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року справа №425/2270/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів Гайдара А.В., Шишова О.О.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 грудня 2017 року у справі № 425/2270/17 (головуючий І інстанції Коваленко Д.С., м.Рубіжне, повний текст рішення складений 02.01.2018) за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - Рубіжанське ОУПФУ), третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (далі - УПСЗН Рубіжанської міської ради), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського ОУПФУ щодо невиплати пенсії за віком з 1 липня 2016 року; скасувати рішення УПСЗН Рубіжанської міської ради за № 9/857 про скасування довідки від 10 серпня 2016 року № 91713603 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; зобов'язати Рубіжанське ОУПФУ поновити виплату пенсії за віком з 1 липня 2016 року (а.с. 112).

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.12.2017 залучено до участі у справі в якості відповідача УПСЗН Рубіжанської міської ради (а.с. 117).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 грудня 2017 року зазначений позов ОСОБА_1 задоволений повністю:

визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського ОУПФУ щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 1 липня 2016 року;

скасовано рішення УПСЗН Рубіжанської міської ради № 9/857 від 13 лютого 2017 року про скасування дії довідки від 10 серпня 2016 року № 91713603 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1;

зобов'язано Рубіжанське ОУПФУ поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 1 липня 2016 року (а.с. 141-147).

Відповідач - УПСЗН Рубіжанської міської ради не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані правомірністю рішення УПСЗН про скасування дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу, прийнятого згідно п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки позивач на момент перевірки та протягом двох місяців після її проведення був відсутній за фактичною адресою проживання, яка зазначена у довідці від 10 серпня 2016 року № 91713603 (а.с. 163-165).

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав неприйнятними доводи апеляційної скарги, внаслідок чого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (а. с. 194-195).

Від відповідача - УПСЗН Рубіжанської міської ради надійшло клопотання про апеляційний розгляд без участі представника (а.с. 192).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, вивчив доводи апеляційної скарги з врахуванням відзиву на неї і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням №, виданим 21.04.2010 року, з терміном видачі «довічно», Пенсійним фондом України ( а.с.7 - зворотній бік).

Відповідно до довідки УПСЗН Рубіжанської міської ради від 10.08.2016 №917013603 позивача - ОСОБА_1 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Рубіжного Луганської області (а. с. 7).

Позивач перебуває на обліку в Рубіжанському ОУПФУ згідно розпорядження від 13.10.2016 №9920 з 01.07.2016 на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з Петропавлівського відділу Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (а.с. 9, 98).

Відповідно до листа Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 14.07.2017 №6316/03/18 ОСОБА_1 виплачено пенсію до 30 червня 2016 року (а.с. 11).

В акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 12 грудня 2016 року, складеного УПСЗН Рубіжанської міської ради, під час перевірки 12 та 14 грудня 2016 року фактичного місця проживання позивача за адресою: вул.Менделеєва, 26/38 у м.Рубіжному, зазначено, що двері ніхто не відчинив, залишено повідомлення (а.с. 133).

Згідно витягу з рішення засідання комісії з питань призначення (відновлення, відмовлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 11 січня 2017 року позивачеві відмовлено у виплаті пенсії (а.с.66).

Рішенням УПСЗН Рубіжанської міської ради від 13 лютого 2017 року №9/857 скасовано дію довідки про взяття позивача на облік, як внутрішньо переміщену особу від 10 серпня 2016 року №917013603 згідно п.5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а.с.79,80).

Рубіжанським ОУПФУ не проводилась виплата пенсії позивачеві на підставі вищенаведеного рішення УПСЗН Рубіжанської міської ради від 13 лютого 2017 року №9/857 про скасування дії довідки про взяття позивача на облік, як внутрішньо переміщену особу від 10 серпня 2016 року №917013603.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій Рубіжанського ОУПФУ щодо припинення виплати пенсії позивачеві з липня 2016 року на підставі рішення УПСЗН Рубіжанської міської ради від 13 лютого 2017 року №9/857 про скасування дії довідки про взяття позивача на облік, як внутрішньо переміщену особу від 10 серпня 2016 року №917013603 та правомірність рішення УПСЗН Рубіжанської міської ради від 13 лютого 2017 року №9/857 про скасування дії довідки про взяття позивача на облік, як внутрішньо переміщену особу від 10 серпня 2016 року №917013603.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01.07.2016 року.

Пенсійний орган посилається на рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам соціального захисту населення, яким позивачеві відмовлено у поновлені виплати пенсії у зв'язку з непідтвердженням останнім місця фактичного проживання.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Виходячи з наведених норм закону, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з липня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам соціального захисту населення, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Крім того, в рішенні комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам соціального захисту населення йдеться про соціальну виплату, яка призначається та виплачується за дотримання певних умов. Пенсія не є соціальною виплатою. Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Суд апеляційної інстанції також враховує положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд апеляційної інстанції застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд апеляційної інстанції застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності пенсійного органу щодо виплати пенсії позивачеві з 1 липня 2016 року та зобов'язання поновити виплату пенсії позивачеві з 1 липня 2016 року.

Також суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині скасування рішення УПСЗН Рубіжанської міської ради № 9/857 від 13 лютого 2017 року про скасування дії довідки від 10 серпня 2016 року № 91713603 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, з огляду на наступне.

Згідно п.5 ч.1 ст.12 Закону №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості.

Відповідно до п.2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365 контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

За відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації. Представник робочої групи протягом одного робочого дня передає акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї відповідному структурному підрозділу з питань соціального захисту населення (п.6 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування).

Відповідно до пунктів 7-9 вищенаведеного Порядку у разі коли внутрішньо переміщена особа протягом трьох робочих днів не з'явилася до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, такий підрозділ надсилає їй рекомендованим листом повторне повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися для проходження фізичної ідентифікації.

Водночас структурний підрозділ з питань соціального захисту населення робить запит до Держприкордонслужби щодо виїзду внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Держприкордонслужба протягом п'яти робочих днів безоплатно подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення на його запит інформацію про виїзд внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, із зазначенням кількості днів такої відсутності протягом 90 днів, які передують даті подання відповідного запиту.

За наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

У день прийняття рішення про скасування довідки керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення припиняє призначені структурним підрозділом з питань соціального захисту населення соціальні виплати такій особі та інформує про прийняте рішення органи, що здійснюють соціальні виплати, які припиняють соціальні виплати такій особі до прийняття остаточного рішення комісією.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що складання посадовою особою УПСЗН акту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування в день відвідування працівником такого місця, залишення інспектором повідомлення про необхідність з`явитись до Управління праці для проходження ідентифікації, неявка внутрішньо переміщеної особи, направлення інспектором Управління праці повторного повідомлення і повторна неявка внутрішньо переміщеної особи для проходження ідентифікації, не можуть розглядатись як беззаперечні докази наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки наявність підстав для прийняття рішення про скасування дії вказаної довідки щодо конкретної внутрішньо переміщеної особи повинна встановлюватись керівником Управління праці, у кожному конкретному випадку індивідуально, і залежно від конкретної підстави, встановленої статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», що повинно підтверджуватись, як вказано, у пункті 9 Постанови №365, письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам.

УПСЗН Рубіжанської міської ради не надано суду жодної письмової інформації Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, яка б підтверджувала факт подання позивачем недостовірних відомостей про місце свого фактичного проживання і у процесі прийняття рішення Управлінням праці не використано.

Серед наданих суду документів, немає жодних належних, достовірних та допустимих доказів того, що позивач при поданні заяви про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи або ж у будь-який наступний період подав недостовірні відомості про місце свого фактичного проживання на території міста Рубіжне Луганської області.

Надані суду: акт відсутності позивача за фактичним місцем проживання/перебування в день відвідування інспектором цього місця, копія повідомлення позивачу (у тому числі і повторного) про необхідність з`явитись до Управління праці для проходження ідентифікації, і навіть факт неявки позивача для проходження ідентифікації, вочевидь не можуть розглядатись як докази подання позивачем недостовірної інформації про фактичне місце свого проживання, оскільки вони дають відомості про обставини, що мали місце, починаючи з грудня 2016 року, а позивач надавав УПСЗН відомості про своє фактичне місце проживання у серпні 2016 року.

На підставі встановлених обставин справи в сукупності з наведеними вище нормами матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Постанова складена в повному обсязі 27 березня 2018 року.

Керуючись ч.5 ст.250, п.2 ч.1 ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст. 321, ст.322, ч.1 ст.325, ч.1, ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 грудня 2017 року у справі № 425/2270/17 за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати складення повного судового рішення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Л.А.Василенко

Судді А.В. Гайдар

О.О. Шишов