Справа № 815/2588/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2588/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю представника відповідача Маслова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 30.08.2017 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
04.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправними дії начальника Краматорського прикордонного загону щодо виключення його зі списків особового складу без повного розрахунку за матеріальним та грошовим забезпеченням;

- скасувати наказ начальника Краматорського прикордонного загону від 13.04.2017 року №145-ос в частині, що стосується старшого сержанта ОСОБА_1 ;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 видати наказ про виключення позивача зі списків особового складу військової частини днем фактичного розрахунку по матеріальному та грошовому забезпеченню, а саме з 02.06.2017 року;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити старшому сержанту ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2017 року по 02.06.2017 року;

- зобов`язати начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України зарахувати час вимушеного прогулу за період з 14.04.2017 року по 02.06.2017 року до загального строку вислуги у Державній прикордонній службі України;

- стягнути з Краматорського прикордонного загону грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період 14.04.2017 року по 02.06.2017 року у сумі 13039,88 грн.;

- стягнути з Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 11520 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачем було протиправно, передчасно та не у встановлений законодавством спосіб виключеного його зі списків особового складу та усіх видів забезпечення без остаточного розрахунку та виплати матеріального і грошового забезпечення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо виключення старшого сержанта ОСОБА_2 , молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії номера обслуги 4 відділення інспекторів прикордонної служби прикордонної застави (м.д. н.п. Курахівка) оперативно-бойової прикордонної комедандатури «Курахівка», зі списків особового складу без повного розрахунку за матеріальним та грошовим забезпеченням. Скасовано наказ Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 13.04.2017 року №145-ос в частині, що стосується старшого сержанта ОСОБА_1 . Зобов`язано Краматорський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України видати наказ про виключення старшого сержанта ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини днем фактичного розрахунку по матеріальному та грошовому забезпеченню, а саме 02.06.2017 року. Зобов`язано Краматорський прикордонний загін Східного регіонального управління ДПС України зарахувати старшому сержанту ОСОБА_1 час вимушеного прогулу за період з 14.04.2017 року по 02.06.2017 року до загального строку вислуги у Державній прикордонній службі України. Стягнуто з Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2017 року по 02.06.2017 року у сумі 13039,88 грн. Стягнуто з Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 1738,66 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, начальник Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України 25.09.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції повністю підтримав апеляційну скаргу і наполягав на її задоволенні, скасуванні постанови суду 1-ї інстанції та відмові у задоволенні позову.

Позивач та його представник, в свою чергу, в судове засідання суду 2-ї інстанції не прибули, просили розглянути справу без їх участі, та надіслали відзив на апеляційну скаргу, в якому не визнали її та наполягали на залишенні її без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника відповідача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач старший сержант ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проходив військову службу у Краматорському прикордонному загоні на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії - номера обслуги 4 відділення інспекторів прикордонної служби прикордонної застави (м.д. н.п. Курахівка) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Курахівка».

12.04.2017 року наказом начальника Краматорського прикордонного загону №142-ОС, позивача було звільнено з військової служби за пп. «а», п.1 ч.8 ст.26 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас.

13.04.2017 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №145-ос позивач був виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Проте, на момент виключення із списків особового складу військової частини ОСОБА_1 не було виплачено грошове забезпечення (а саме: грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 8 календарних днів; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у розмірі 100% за квітень 2017 року; премія 500% від посадового окладу за квітень 2017 року; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з ризиком для життя в розмірі 15% за квітень 2017 року; щомісячна грошова винагорода у розмірі 60% за березень та квітень 2017 року; винагорода за участь в АТО у квітні 2017 року в розмірі 520 грн.) та грошова компенсація за недоотримане речове майно у розмірі 7967,09 грн.

27.04.2017 року позивачу фактично був проведений повний розрахунок за грошовим забезпеченням, а за матеріальним забезпеченням - 02.06.2017 року.

Не погоджуюсь з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та часткової доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, статтею 49 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.

Як слідує зі змісту положень ст.ст.1,2 вказаного Закону №2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Як видно з приписів п.1 ст.9-1 вказаного вище Закону, порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, у відповідності до вимог п.3 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно» (затв. Постановою КМУ від 16.03.2016р. №178), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

А зі змісту положень п.26 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2008р. №727 «Про речове забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби у мирний час», військовослужбовцям, що звільняються в запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за недоотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, який минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту.

Окрім того, відповідно до вимог п.293 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» (затв. Указом Президента України від 29.12.2009р. №1115/2009), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Державної прикордонної служби України розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

При цьому, одночасно слід зазначити, що аналогічні положення містяться і в п.242 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008р., зі змісту якого, в свою чергу, вбачається, що особа, яка звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Тобто, вказаними Положеннями чітко передбачено, що до проведення зі звільненими військовослужбовцями усіх необхідних розрахунків останні не повинні виключатися без їх згоди зі списків особового складу військової частини.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на момент винесення спірного наказу про виключення його із списків особового складу військової частини було нараховано, але фактично не виплачено наступне грошове забезпечення: грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 8 календарних днів; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у розмірі 100% за квітень 2017 року; премія 500% від посадового окладу за квітень 2017 року; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з ризиком для життя в розмірі 15% за квітень 2017 року; щомісячна грошова винагорода у розмірі 60% за березень та квітень 2017 року; винагорода за участь в антитерористичної операції у квітні 2017 року в розмірі 520 грн., а також матеріальне забезпечення у вигляді грошової компенсації за недоотримане речове майно у розмірі 7967,09 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище, 13.04.2017 року наказом начальника Краматорського прикордонного загону №145-ос позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, але повний розрахунок з ним за грошовим забезпеченням фактично було проведено 27.04.2017 року, за матеріальним забезпеченням - 02.06.2017 року.

Відповідно до положень п.2 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

У разі поновлення на військовій службі (посаді), орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до п.299 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», у разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходив військову службу за контрактом, він підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій ніж попередня, посаді з дня прийняття рішення про поновлення на військовій службі. У разі поновлення військовослужбовця на військовій службі начальник органу Держприкордонслужби, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує в установленому законодавством порядку питання щодо виплати йому грошового забезпечення та видачі матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Зазначений період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку вислуги у військовому званні. У цьому разі контракт, строк дії якого закінчився під час вимушеного прогулу, продовжується на строк вимушеного прогулу. Новий контракт з цим військовослужбовцем укладається у порядку, визначеному цим Положенням.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що відповідач, в даному випадку, без проведення повного розрахунку та згоди звільненого військовослужбовця, передчасно виніс наказ від 13.04.2017 року №145-ос про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, чим грубо порушив права позивача-учасника АТО, в зв`язку із чим, ці дії дійсно підлягають визнанню протиправними, а наказ від 13.04.2017 року №145-ос - скасуванню.

Що ж стосується інших позовних вимог про зобов`язання Краматорського прикордонного загону видати наказ про виключення старшого сержанта ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини днем фактичного розрахунку по матеріальному та грошовому забезпеченню, а саме 02.06.2017 року, то вона, в свою чергу, теж підлягає задоволенню, оскільки, як вже зазначалося вище, судом встановлено факт передчасності винесеного наказу від 13.04.2017р. №145-ос.

Також судова колегія, як і окружний суд, погоджується і з позовними вимогами в частині необхідності зарахування позивачу періоду вимушеного прогулу - з 14.04.2017 року по 02.06.2017 року до загального строку вислуги у Державній прикордонній службі України, оскільки відповідач не надав жодних доказів з приводу того, що вказаний період був внесений до послужного списку військовослужбовця, як вислуга років в ДПС України.

Стосовно ж заявленої позивачем до стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2017 року по 02.06.2017 року у розмірі 13 039,88 грн., слід зазначити, що розрахунок вказаної суми був здійснений особою із спеціальними знаннями, а саме колишнім начальником фінансово-економічного відділу Білгород-Дністровського прикордонного загону. При чому, необхідно також звернути увагу на те, що даний розрахунок суми фактично не заперечувався і представником відповідача в судовому засіданні суду 1-ї інстанції.

Отже, враховуючи викладені обставини та дослідивши даний розрахунок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2017 року по 02.02.2017 року, судова колегія, приймаючи до уваги видану прикордонним загоном довідку про доходи ОСОБА_1 (а.с.34-35) і платіжне доручення (а.с.67), за яким останньому виплачено грошове забезпечення за період до 14 квітня 2017 року, вважає його обґрунтованим та цілком прийнятним для вирахування грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу.

Таким чином, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 14 квітня 2017 року по 02 червня 2017 року, без урахування обов`язкових податків та зборів складає 13039,88 грн., то відповідно, дана суму, в свою чергу, і підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, судова колегія при прийнятті рішення по цим позовним вимогам, вважає за необхідне врахувати й позицію, висловленою Верховним Судом України в своїй постанові від 05.03.2012р. (справа №21-42а-12), зі змісту якої вбачається, що питання, пов`язані із прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї, урегульовані спеціальним законодавством, а тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове ж законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція була викладена і в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року по справі №21-8а15.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 11520,00 грн., то судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, врахувавши угоду про надання правової допомоги №14/17 від 03.05.2017р., приписи ст.ст.87,90,94 КАС України, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах» від 20.12.2011р. №4191-VI і ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», дійшов обґрунтованого висновку про їх часткове задоволення, т.б. в розмірі 1738,66 грн.

Одночасно слід зазначити, що аналогічна правова позиція з цих спірних питань вже неодноразово була викладена ВАС України, зокрема, в ухвалі від 01.02.2017 року (по справі №К/800/26691/14), а також в судових рішеннях по справам №К/800/42272/13, К/800/21836/15 та інш.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27.06.2018р.
Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

В.О. Скрипченко