Справа № 819/34/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/34/18

23 березня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Світлик О.М.

представника третьої особи Намаки З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба безпеки України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба безпеки України в Тернопільській області про визнання дій протиправними щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, зобов'язання відповідача зарахувати час її навчання до вислуги років та призначення позивачу пенсію за вислугою років з часу звернення із заявою про призначення пенсії з 21.11.2017, та стягнення з відповідача 100000 грн. моральної шкоди на користь позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач після звільнення з роботи в Управління Служби безпеки України в Тернопільській області звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для призначення пенсії, оскільки вважала, що вислуги років їй було достатньо для призначення пенсії. Проте, листом від 11.12.2017 № 6959/03 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, мотивуючи відмову відсутністю у ОСОБА_1 необхідної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, та не врахувавши до вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі 2 роки, 5 місяців. Позивач вважає таку відмову незаконною, а тому звернулася з позовом до суду.

Крім того, позивач вказує на те, що у зв'язку з такою відмовою вона зазнає моральних страждань та переживань, у неї погіршився стан здоров'я, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Ухвалою суду від 22.01.2018 відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій встановлено строк подання учасникам справи відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення щодо відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 07.03.2018, враховуючи матеріали справи, в тому числі заяви сторін по суті спору, за ініціативи суду справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 19.03.2018 о 14:30 год.

У судовому засідання, призначеному на 19.03.2018 о 14:30 год., оголошено перерву до 23.03.2018 о 12:00 год для надання учасниками справи додаткових документів.

Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві.

Так, не правомірність дій відповідача, позивач аргументує тим, що відповідачем на вірно застосовано вимоги частини другої статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) оскільки, останній не врахував вимоги статті 11 та частини другої статті 20 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", та положень Порядку - 48, згідно яких:

- громадяни можуть проходити військову підготовку не в тому вищому навчальному закладі, у якому вони здобувають вищу освіту, а також після здобуття ними вищої освіти у вищому цивільному навчальному закладі;

- підставою для присвоєння первинного військового звання офіцера запасу є результат проходження громадянином повного курсу військової підготовки та атестування його до офіцерського складу, а не закінчення ним вищого цивільного навчального закладу, оскільки проходження такого курсу підготовки не завжди пов'язане з навчанням у вищому навчальному закладі;

З огляду на що, позивач вважає, що для застосування положень частини другої статті 17 Закон №2262-ХІІ під час обчислення вислуги років на пенсію особам, звільненим з військової служби, однією з умов є здобуття вищої освіти за освітнім ступенем не нижче бакалавра, що в подальшому дозволило згідно з законодавством прийняти на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу (кадрову військову службу) з одночасним присвоєнням першого офіцерського звання.

Таким чином вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано до вислуги років час навчання позивача у Тернопільському державному педагогічному інституті - 2 роки і 5 місяців, у зв'язку з чим неправомірно відмовив у призначенні пенсії.

Також позивач наголосила на тому, що незаконні дії відповідача та пов'язані з цим постійні переживання негативно вплинули на стан її здоров'я, своїми діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 100000 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав із підстав, наведених у відзиві від 09.03.2018. Наголосив, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік за шість місяців. Оскільки після закінчення Тернопільського державного педагогічного інституту у 1993 році позивачці не було присвоєно військове звання, а таке військове звання їй було присвоєно лише у 2009 році, то час навчання 2 роки і 5 місяців не може бути зарахований до стажу, необхідного для призначення пенсії.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у поясненнях від 20.02.2018. Вважає, що при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям до вислуги років слід зараховувати час навчання у цивільних вищих навчальних закладів, не зважаючи на те, що після закінчення таких закладів таким особам не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, а тому, вислуга ОСОБА_1 для призначення пенсії станом на 10.10.2017 повинна складати 24 роки 03 місяці 5 днів, з яких повинно бути враховано час навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 5 місяців.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1988 по 01.07.1993 навчалася в Тернопільському державному педагогічному інституті за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання і образотворче мистецтво» та їй присвоєно кваліфікацію «Вчитель початкових класів і образотворчого мистецтва», що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 від 01.07.1993 (арк. справи 18-19, 32, 38, 95).

Надалі, з 01.02.1993 призначена на посаду вихователя Дитячих ясла - сад №34 "Олеся" на час відсутності основних працівників, та 01.12.1995 звільнена з посади у зв'язку з зарахуванням на дійсну військову службу в Управління Служби безпеки України в Тернопільській області.

В період з 05.12.1995 по 20.11.2017 ОСОБА_1 проходила військову службу в Управління Служби безпеки України в Тернопільській області на посадах рядового, сержантського, старшинського складу, посадах прапорщиків та офіцерського складу, що підтверджується відомостями трудової книжки (арк. справи 20, 37).

Наказом Управління Служби безпеки України в Тернопільській області від 17.11.2017 «По особовому складу» майора ОСОБА_1 (Б-011686), звільнену наказом Першого Заступника Голови Служби безпеки України від 30.10.2017 № 1266-ос за підпунктом «в» пункту 61, підпунктом «б» пункту 62 та підпунктом «б» пункту 881 (за станом здоров'я - непридатна до військової служби з виключенням з військового обліку) у відставку, з правом носіння військового форми одягу, з урахуванням часу на здавання посади, з 20.11.2017. У даному наказі зазначено, що вислуга років на пенсію станом на 20.11.2017 складає: календарна - 24 роки 4 місяці 15 днів (з них навчання у ВНЗ - 02 роки 05 місяців), пільгова - 03 роки 10 місяців 15 днів, загальна - 28 років 03 місяці 8 днів (а.с.101).

В подальшому, 21.11.2017 позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для призначення пенсії за вислугу років (арк. справи 86, 102), Управлінням Служби безпеки України в Тернопільській області було направлено відповідачу документи для призначення пенсії майора ОСОБА_1 (арк. справи 83-102).

Відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсій, виданому Управлінням Служби безпеки України в Тернопільській області, служба (робота) ОСОБА_1, яка підлягає зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії (у календарному та пільговому обчисленні) складав: календарна вислуга років - 21 рік 10 місяців 05 днів, пільгова вислуга років - 03 роки 10 місяців 15 днів, загальна військова служба - 25 років 08 місяців 20 днів, навчання у вищому навчальному закладі - 02 роки 05 місяців, загальна вислуга років 28 років 01 місяць 20 днів (арк. справи 15-16, 35-36).

В матеріалах справи також міститься довідка Управління Служби безпеки України в Тернопільській області від 21.03.2018 № 52-вк, зі змісту якої судом встановлено, що перше військове звання рядовий позивачу було присвоєно 05.12.1995 (арк. справи 99).

Також, згідно довідки Служби безпеки України в Тернопільській області від 23.03.18 №58-вк, матеріалами особової справи підтверджується, що позивач 01.07.93 закінчила Тернопільський державний педагогічний інститут (диплом спеціаліста КЛ №011670 від 01.07.93), наявність якого у сукупності з її атестуванням на присвоєння першого офіцерського звання та проходження нею у 2009р. повного курсу оперативного - бойової підготовки та здачі іспитів дозволило присвоїти позивачу перше офіцерське звання "лейтенант" відповідно до вимог частини п'ятої Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232, а також підвідомчого законодавства. (арк. справи 98).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11.12.2017 № 6959/03 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності у ОСОБА_1 необхідної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, не враховано до вислуги років час навчання у Тернопільському державному педагогічному інституті 2 роки 5 місяців, оскільки після закінчення такого навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання (арк. справи 17, 34).

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Частиною першою статті 17 Закону №2262-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Статтею 17-1 Закону №2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 року №393 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, суд приходить до висновку, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік за шість місяців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.03.2015 по справі №21-411а14.

Як встановлено судом, позивач з 01.09.1988 по 01.07.1993 навчалася в Тернопільському державному педагогічному інституті за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання і образотворче мистецтво» та їй присвоєно кваліфікацію «Вчитель початкових класів і образотворчого мистецтва», що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 від 01.07.1993.

З 01.02.1993 позивач призначена на посаду вихователя Дитячих ясла - сад №34 "Олеся" на час відсутності основних працівників, та з 01.12.1995 звільнена з посади у зв'язку з зарахуванням на дійсну військову службу в Управління Служби безпеки України в Тернопільській області.

05.12.95 наказом Управління Служби безпеки в Тернопільській області №237 -ос, відповідно до Тимчасового положення про проходження військової служби сержантами і старшинами, ОСОБА_1 була прийнята на військову службу у Службу безпеки України з присвоєнням військового звання рядовий (арк. справи 73).

Перше офіцерське звання "лейтенант" позивачу присвоєно наказом Голови Служби безпеки України від 06.07.2009 №921-ос, згідно якого ОСОБА_1 було прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу з присвоєнням офіцерського звання лейтенант (арк. справи 73).

Таким чином, під час та за наслідками закінчення навчання у Тернопільському державному педагогічному інституті в період з 01.09.1988 по 01.07.1993 позивачу жодного військового звання присвоєно не було.

Поряд з цим та обставина, перше офіцерське звання - "лейтенант" присвоєно позивачу у 2009 році підчас проходження військової служби в органах Служби безпеки України, не має самостійного впливу на вирішення судом спору по суті, оскільки визначальною умовою для зарахування часу навчання до вислуги років на службі в органах поліції у даному випадку є присвоєння офіцерського звання за наслідками закінчення такого навчання.

Відповідно, проаналізувавши матеріали справи, суд не вбачає передбачених частиною другою статті 17 Закону №2262-XII підстав для зарахування до вислуги років періоду навчання у Тернопільському державному педагогічному інституті з 01.09.1988 по 01.07.1993 з розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби.

Щодо посилань позивача в обґрунтування позовних вимог на статтю 11 та частину другу статті 20 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" та положень Порядку проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 1.02.2012 р. № 48 , то такі відхиляються судом з огляду на наступне.

Згідно преамбули Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

В свою чергу, Порядок проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 1.02.2012 р. № 48, відповідно до статті 11 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII та визначає процедуру проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу у військових навчальних підрозділах (у військових інститутах, на факультетах (кафедрах) військової підготовки, кафедрах медицини катастроф та військової медицини) вищих навчальних закладів та у вищих військових навчальних закладах.

А умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначено Законом №2262-XII.

Крім того, суд вважає за потрібне зазначити, що в даному випадку норма частини другої статті 17 спеціального Закону №2262-XII з питань призначення пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі не суперечать нормам статті 11 та 20 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, оскільки визначає лише право осіб на додаткове зарахування до вислуги років часу їхнього навчання в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, та не встановлює чи змінює порядок проходження громадянами військової служби та присвоєння їм військових звань, що визначені у інших нормативних актах.

З приводу посилань позивача на лист Управління правового забезпечення Служби Безпеки України від 28.11.2017 №16/5829, та листа Мінсоцполітики України від 15.05.2017 №10049/0/2-17/21 слід зазначити, що у даному випадку різні юридичні особи по різному тлумачили одні й ті самі норми законодавства, які регулюють зарахування часу навчання до вислуги років. При цьому юридична позиція Управління правового забезпечення Служби Безпеки України не була обов'язковою для відповідача, який вірно застосував законодавство у спірних з правовідносинах.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, в тому числі і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн., які є за своїм характером є похідними від основних позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 46023, РНОКПП НОМЕР_1) до головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46002, ) третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Тернопільській області (проспект С. Бандери, 21, м. Тернопіль, 46002, ) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.

В задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 46023, РНОКПП НОМЕР_1) про визнання протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46002, ) щодо відмови ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 46023, РНОКПП НОМЕР_1) у призначені пенсії за вислугою років та зобов'язання головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46002, ) зарахувати час навчання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 46023, РНОКПП НОМЕР_1) до вислуги років та призначити пенсію ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 46023, РНОКПП НОМЕР_1) за вислугою років з часу звернення з заявою про призначення пенсії з 21 листопада 2017 року, - відмовити.

В задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 46023, РНОКПП НОМЕР_1) до головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46002, ) про стягнення 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2018 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.