Справа № 823/558/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року справа № 823/558/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити дії,

встановив:

07 лютого 2018 року до суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, в якому просить:

1) визнати рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 22.12.2017 протокол №12 п. 17 в частині відмови встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 та видачі посвідчення протиправним;

2) визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3 постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та зобовязати видати посвідчення 1 категорії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що вона має право отримати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оскільки позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (посвідчення серії В-І № 647270 (категорія 4) та відповідно до експертного висновку № 6025 від 25.10.2017 позивачеві встановлений причинний звязок інвалідності (інвалід ІІ групи довідка МСЕК серії 12ААА № 873837) з Чорнобильською катастрофою, а тому відповідно частини 1 статті 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивач має право на посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відповідач 07.03.2018 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з тієї підстави, що позивач на час встановлення захворювання, повязаного з впливом аварії на ЧАЕС та інвалідності, вже не проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, оскільки така зона з 01.01.2015 виключена з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відтак, позивач на час складання експертного висновку в 2017 році не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи. У задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши наявні у суду матеріали, суд встановив таке.

Згідно посвідчення серії В-І №647270 (а.с.10), виданого районною державною адміністрацією 30.11.1992, ОСОБА_1 (позивач у справі) мала статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4.

Експертним висновком №49 від 10.10.2017 Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного звязку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено, що захворювання позивача повязане із впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 16).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №873837 позивачу з 16.11.2017 була встановлена ІІ група інвалідності, захворювання повязане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 15).

Комісія Черкаської обласної державної адміністрації розглянула документи позивача та прийняла рішення про відмову у встановленні їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та видачі їй посвідчення категорії 1, яке оформлене протоколом №12 від 22.12.2017. Підставою відмови зазначені Закон України №76-VІІІ від 28.12.2014 Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України та розяснення Міністерства соціальної політики України від 18.04.2017 №245/0/76-17 та від 31.07.2017 №911/01/01-50.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, у відповідності до п.4 ч.1 ст.11 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.14 вказаного Закону, для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу. Зазначені особи належать до 1 категорії.

Таким чином, особа набуває статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі, якщо вона вже має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи іншої категорії та їй встановлено інвалідність, щодо якої встановлено причинний звязок із Чорнобильською катастрофою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянкою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії та їй встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново внаслідок захворювання, повязаного із впливом аварії на Чорнобильській АЕС. Таким чином, позивачка має право на встановлення статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Посилання відповідача на ту обставину, що таке право було втрачене позивачем у звязку з набранням чинності Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №76-VIII, яким було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, у якій проживає позивач, з переліку радіоактивно забруднених територій, суд вважає необґрунтованим.

Так, визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст.2 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно вказаної норми права до зон радіоактивного забруднення належали: зона відчуження, зона безумовного (обовязкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст.2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

01 січня 2015 року набув чинності Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким ст.2 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було виключено, а також виключено абзац 5 ч.2 ст.2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, суд дійшов висновку, що виключення із правового регулювання зони посиленого радіоекологічного контролю мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

В той же час висновок відповідача щодо втрати позивачем статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 внаслідок такого виключення є помилковим, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не відбулось.

Крім того, наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Крім цього, суд зазначає, що згідно ст.65 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України; видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій; порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно пункту 10 вказаного Порядку видача посвідчень інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, здійснюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, повязаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, єдиною підставою для прийняття відповідачем рішення про встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачу посвідчення категорії 1 є довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, повязаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу була надана довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №873837, згідно якої позивачу встановлена ІІ група інвалідності, захворювання повязане з впливом аварії на ЧАЕС, відтак, оскаржуване рішення про відмову позивачу у встановленні статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 1 є безпідставним, тому позовні вимоги щодо його скасування підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача видати позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, суд зазначає, що відповідно до п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймаються обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання потерпілих осіб.

Частина 3 ст.245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобовязати субєкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобовязання відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено ч.3 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України. Такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

У спірних правовідносинах, які є предметом розгляду даної справи, право позивача отримати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 кореспондує обовязок відповідача прийняти таке рішення.

З огляду на зазначене належним способом захисту порушеного права позивача є зобовязання відповідача прийняти рішення про надання їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачу посвідчення категорії 1.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до ч.1, 4 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації сплаченого судового збору у сумі 704,80 грн на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (вул. Максима Залізняка, 10, м. Черкаси, 18036, ), оформлене протоколом, №12 від 22.12.2017 про відмову у встановленні ОСОБА_1 (19003, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 1.

Зобовязати Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (вул. Максима Залізняка, 10, м. Черкаси, 18036, ) прийняти рішення про надання ОСОБА_1 (19003, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення категорії 1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (18036, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 10, ) на користь ОСОБА_1 (19003, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Тимошенко