Справа № 464/6930/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/619/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Обрізка І.М., Яворського І.О.,
з участю секретаря судових засідань Сідельник Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова, прийняту об 11 годині 15 хвилині 14 грудня 2018 року в м. Львові суддею Горбанем О.Ю. (дату складення повного тексту постанови не зазначено), у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив зобов`язати військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Комісаріат) поставити на чергу і надати пільгові путівки йому та його дружині в центр медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький».
Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року вказаний позов у справі № 464/6930/17 задоволено.
У апеляційній скарзі Комісаріат просив постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . У обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 надати довідку з органів Пенсійного фонду України про отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак така надана не була. Тому позивач не може бути поставлений на чергу у Комісаріаті та разом із дружиною забезпечений пільговими путівками в центр медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький».
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин слід застосовувати приписи пункту 5 частини 1 статті 6 «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» у редакції до 28 грудня 2007 року (далі Закон № 230/98-ВР), згідно з якими ОСОБА_1 , як ветеран військової служби, має право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України з оплатою ним 25 відсотків вартості путівки та 50 відсотків його дружиною. При цьому позивач надав відповідачу усі необхідні документи для постановки його на чергу для отримання пільгових путівок, забезпечення якими проводить Міністерство оборони України, оскільки саме за наказом Міністра оборони України ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Відповідно до положень частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 4 серпня 1980 року до 31 грудня 2006 року проходив службу в органах військової прокуратури на різних прокурорсько-слідчих посадах та наказом Міністра оборони України № 1972 від 15 грудня 2006 року, відповідно до підпункту «б» пункту 67 (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу Збройних Сил України, звільнений з військової служби у запас та направлений на військовий облік у Галицький РВК м. Львова.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 12 січня 2017 року, виданого Комісаріатом, позивач є ветераном військової служби.
З 2 січня 2007 року ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону № 230/98-ВР передбачено, що ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються зокрема такі пільги: переважне право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань з оплатою 25 відсотків вартості путівок ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і 50 відсотків - членами їх сімей.
Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI були внесені зміни в пункт 5 частини 1 статті 6 Закону № 230/98-ВР, згідно з якими ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: переважне право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членам їх сімей з пільговою оплатою вартості путівок у розмірах та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені в пункт 5 частини 1 статті 6 Закону № 230/98-ВР, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин слід застосовувати приписи пункту 5 частини 1 статті 6 Закону № 230/98-ВР у редакції до 28 грудня 2007 року, згідно з якими ОСОБА_1 , як ветеран військової служби, має право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України з оплатою ним 25 відсотків вартості путівки і 50 відсотків його дружиною.
Відповідно до приписів частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
З огляду на це суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на приписи Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446, та Інструкції про організацію санаторно-курортного лікування, медичної та медико-психологічної реабілітації у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 4 листопада 2016 року № 591, якими передбачено необхідною умовою для пільгового забезпечення санаторно-курортними путівками ветерана військової служби у санаторіях Міністерства оборони України отримання ним пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
При цьому суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача про те, що вказані правові норми звужують гарантовані йому пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону № 230/98-ВР права та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Виходячи з наведеного, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, як ветеран військової служби, має право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням у санаторіях Міністерства оборони України з оплатою 25 відсотків вартості путівок і 50 відсотків його дружині, незалежно від виду пенсії, яку він отримує на даний час.
Щодо посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на вирішення питання про забезпечення пільговою путівкою дружини позивача ОСОБА_2 без залучення її до участі у справі, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на те, що позивачу ОСОБА_1 , як ветерану військової служби, належить право на пільгове санаторно-курортне забезпечення разом із членами його сім`ї, і саме ним було ініційовано реалізацію такого права, що призвело до виникнення даного публічно-правового спору.
Окрім того, частиною 2 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування постанови суду першої інстанції. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року у справі № 464/6930/17 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді І.О.Яворський

І.М.Обрізко

Постанова у повному обсязі складена 27 березня 2018 року.