Справа № 242/753/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року справа №242/753/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Ястребової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військового комісару Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 лютого 2018 року у справі № 242/753/18 за позовом ОСОБА_2 до Військового комісару Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_1 про визнання незаконної та скасування постанови № 15 від 05 лютого 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 119,00 грн. (а.с. 1-2).

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 лютого 2018 року позов задоволено. Постанову № 15 від 05 лютого 2018 року, винесену військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито (а.с. 38-39).

Не погодившись з судовим рішенням, Військовий комісар Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 лютого 2018 року у справі № 242/753/18 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При цьому, апелянтом зазначено, що адміністративне правопорушення позивача є триваючим з огляду на вимоги діючого законодавства, а адміністративне стягнення при триваючому правопорушенні може бути накладено не пізніше ніж через два місяці з дня його виявлення (у даному випадку з 30 січня 2018 року день складення рапорту № 926).

Крім того, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про не вірне кваліфікування відповідачем його правопорушення саме за другою частиною ст. 210-1 КУпАП, зазначає, що позивача вже було піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, що підтверджується постановою № 14 від 05 лютого 2018 року (а.с. 43-44).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою № 15 від 05 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 210-1КУпАП і відповідно до ч. 1ст. 8, ч. 2 ст. 210-1 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 119,00 грн. (а.с. 4).

Як вбачається зі спірної постанови позивач у період з 11 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року будучи громадянином призивного віку у м. Покровськ (м. Красноармійськ) не з`явився до призивної дільниці у десятиденний термін з дня початку чергового призиву, що визначений Указом Президента України від 09 листопада 2012 року № 635/2012, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок в військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06 грудня 1991 року, тобто зазначено період в який позивач зобов`язаний виконати дії та за не виконання яких його піддано адміністративному стягненню.

При цьому в даній постанові вказано, що правопорушення виявлено 30 січня 2018 року відповідно до рапорту № 926 від 30 січня 2018 року (а.с. 4).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої спірної постанови, відтак вона є такою, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказам у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП - якщо підчас складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи наявний протокол № 15 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП в якому зазначено, що позивач у період з 11 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року будучи громадянином призивного віку у м. Покровськ (м. Красноармійськ) не з`явився до призивної дільниці у десятиденний термін з дня початку чергового призиву, що визначений Указом Президента України від 09 листопада 2012 року № 635/2012, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок в військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06 грудня 1991 року та вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 33).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Як вбачається зі змісту спірної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 2 ст. 210-1 КУпАП .

Відповідно до ч. 1 статті 210-1 КУпАП громадяни підлягають адміністративній відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 2 статті 210-1 КУпАП громадяни підлягають адміністративній відповідальності за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Суд апеляційної інстанції вважає, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача є протиправною та прийнятою з порушенням норм діючого законодавства, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 статті 32 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту спірної постанови вбачається, що позивач у період з 11 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року не з`явився до призивної дільниці у десятиденний термін з дня початку чергового призиву, тобто про порушення позивачем норм законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію відповідач дізнався після закінчення мобілізації, тобто ще у листопаді 2013 року.

Крім того, у постанові зазначено, що наявність вини у скоєнні правопорушення підтверджується, зокрема, засвідченою копією протоколу № 16 від 22 жовтня 2013 року, засвідченою копією протоколу № 31 від 12 листопада 2013 року, відтак відповідачу ще у 2013 році стало відомо про те, що позивач не з`явився до мобілізації (а.с. 4).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем, при прийнятті спірної постанови про адміністративне правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу порушено процесуальні строки цього накладення, визначені ч. 1 ст. 32 КУпАП, а саме не пізніше 2 місяців після його виявлення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє довід апелянта, що правопорушення позивача є триваючим, оскільки строки мобілізації були чітко встановлені, а саме з 11 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року.

При цьому, хибним є і думка апелянта, що строки виявлення правопорушення (та перебіг процесуального строку для накладення адміністративного стягнення) починається з дня складання рапорту ТВО начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу № 926 від 30 січня 2018 року, оскільки відповідачу достеменно було відомо про не проходження позивачем мобілізації починаючи з 2013 року, що підтверджується самою спірною постановою.

Крім того, диспозиція статті 210-1 КУпАП містить склад адміністративного правопорушення, який передбачає вчинення конкретних дій або бездіяльності із умисною формою вини. Таким чином, компетентна особа повинна в протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності у зрозумілій формі зазначити в чому конкретно полягало порушення особою, що притягається до адміністративної відповідальності, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Разом з тим, оскаржувана постанова не містить обґрунтування та будь-якого викладення обставин, в чому саме позивачем порушені вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», а зазначено тільки посилання на відповідні частини нормативного акту.

Також в суді не доведено правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП, оскільки посилання апелянта як на докази , зазначений в постанові № 15 від 05.02.2018 року, протокол №15 від 30.01.2018 року про адміністративне правопорушення, свідчить про його складання щодо порушень передбачених ч.1 ст. 210-1 КУпАП, що унеможливлює притягнення позивача до відповідальності за іншим складом правопорушення, яке ще не відбулось та протокол не складався.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач не дотримався процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не довів його складу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутності в діянні позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військового комісару Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 лютого 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 лютого 2018 року у справі № 242/753/18- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 28 березня 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Л.В. Ястребова