Справа № 344/14679/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року № 876/2099/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року у справі №344/14679/17 (суддя Татарінова О.А., м.Івано-Франківськ, Івано-Франківська область) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції та інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта Боєчко Віктора Романовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції (далі - УПП) та інспектора роти №1 батальйону УПП лейтенанта Боєчко В.Р. (далі - Інспектор) якому просив: визнати дії Інспектора щодо винесення відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №635264 від 01.11.2017 (далі - Постанова) неправомірними; скасувати Постанову.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило УПП, яке із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги відповідач вказує, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) підтверджується безпосередніми спостереженнями Інспектора, як особи, уповноваженої на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому на позивача правомірно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач відзиву на апеляцій скаргу не подавав.

Учасники справи в судове засідання не з'явились про дату, час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, оскаржувана Постанова є протиправною, оскільки відсутні належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що о 20/40 год 01.11.2017 позивач, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21061, номерний знак НОМЕР_1, в м.Івано-Франківську здійснюючи поворот з вул.Берегова на вул.Набережна ім.В.Стефаника, не увімкнув покажчик повороту, внаслідок чого порушив підпункт «б» пункту 9.2 розділу 9 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР).

На підставі наведеного, Інспектором винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.23).

Позивач по справі не погоджується з винесеною щодо нього Постановою, та вказує, що жодного належного підтвердження допущення ним порушення вимог ПДР відповідачами суду не надано.

Відповідно до підпункту «б» пункту 9.2 розділу 9 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

За змістом частини 2 статті 122КУпАП (в редакції, чинній час виникнення спірних відносин) порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилаючись на неправомірність винесення Інспектором Постанови позивач вказує, що при здійсненні ним повороту він увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку. Зазначає, що Інспектором його транспортний засіб було зупинено після того, як він проїхав майже 2 кілометри, а не безпосередньо після, ніби то, виявлення відповідачем правопорушення.

Крім того, фіксування вчинених ОСОБА_1 порушень здійснено лише Постановою.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію»(далі - Закон №580-VIII) закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Жодних пояснень щодо того, чому Інспектором під час виявлення порушення та винесення Постанови не здійснювалось його фіксування за допомогою фото чи відеотехніки, а також чи були у Інспектора такі засоби фіксування УПП суду надано не було.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи фактичні обставини справи, та зважаючи не те, що скаржником не спростовано доводів позивача щодо безпідставного винесення Постанови Інспектором та відсутності засобів відеофіксації правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів для констатування факту порушення ОСОБА_1 вимог ПДР і накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Таким чином, встановлено, що прийняттям спірної Постанови відповідачем було порушено, гарантоване статтями 280, 251 КУпАП, право позивача на всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також підтвердження або спростування таких обставин належними доказами, за захистом якого особа звернулася до адміністративного суду.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги статтей 280, 251 КУпАП, частини 1 статті 40 Закону №580-VIII, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу УПП слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін