Справа № 814/1308/17
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1308/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Романішина В.Л.

розглянувши впорядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2017р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївської області про визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017р. ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ГУ ДФС у Миколаївської області, в якому просила визнати протиправними дії з безпідставного нарахування податкового зобов'язання з транспортного податку за 2015р. в розмірі 25000грн. та скасувати податкове повідомлення-рішення за №25361705 від 27.04.2015р..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, щовона є власником автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 2013р., номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 4461куб.см.. У червні 2017 ОСОБА_2 дізналася, що ГУ ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення за №25361705 від 27.04.2015р., яким їй визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000грн.. Позивачка зазначає, що у березні 2015р. Миколаївською міською радою прийнято «Положення про податок на майно»,а відтак транспортний податок повинен нараховуватись з 2016р.. Посилаючись на вказане ОСОБА_2 вважає, що податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015р. є протиправним і підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2017р. адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.04.2015р. №25361705.

В решті позову відмовлено.

Присуджено на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 320грн. (триста двадцять гривень), сплачений квитанцією №198 від 4.07.2017р. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Миколаївській області.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщенні про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті та відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення міської ради прийнято у березні 2015р., оподаткування транспортним податком може мати місце не раніше наступного бюджетного року, а саме - 2016р., у зв'язку з чим нарахування такого податку за 2015р. є протиправним та незаконним.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано під час апеляційного розгляду справи, що 31.07.2013р. за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 2013р., номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 4461куб.см..

У червні 2017р.ОСОБА_2 дізналася, що 27.04.2015р. ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення за №25361705, яким їй визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25 000грн..

Вважаючи дії ГУ ДФС протиправними та незаконними позивачка звернулась в суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність дій ГУ ДФС у Миколаївській області при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з урахуванням підстав, за якими позивач просить визнати їх протиправними, судова колегія виходить з наступного.

За приписами п.8.3 ст.8 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

1.01.2015р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» за №71-VIII від 28.12.2014р., яким, зокрема, викладено в новій редакції ст.267 ПК України та введено новий податок, а саме - транспортний податок.

Так, згідно з пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000куб.см. (пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому п.4 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» за №71-VIII від 28.12.2014р. рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015р. податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015р. податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Наведене відповідає вимогам п.10.2 ст.10 ПК України, згідно з яким саме місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно в частині транспортного податку, а також кореспондує положенням п.24 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.143 Конституції України.

Так, з огляду на приписи п.4 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» за №71-VIII від 28.12.2014р. рішенням Миколаївської міської ради від 18.03.2015р. встановлено транспортний податок у розмірі 25000грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України та затверджено Положення про транспортний податок.

Разом з тим, відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У відповідності дост.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

За правилами п.12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 цієї статті.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті в 2015р., не могли бути застосовані в цьому ж 2015р.. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016р. і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатись встановленим місцевою радою.

Крім того, вищенаведене узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у пп.4.1.9п.4.1 ст.4 ПК України, за змістом якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд зазначив, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Як також наголосив Європейський суд з прав людини в рішення від 26.06.2014р. у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), перша і найбільш важлива вимога ст.1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та незаконним.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність та незаконність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки ГУ ДФС у Миколаївській області при прийнятті вказаного повідомлення рішення діяв не на підставі діючого податкового законодавства України.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що аналогічний правовий висновок викладений в постанові ВСУ по справі за №816/4373/15 від 27.02.2018р..

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївської області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2017р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

В.Л.Романішин