Справа № 815/1366/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1366/18
УХВАЛА

30 березня 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Нінель Володимирівна, розглянувши матеріали:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, телефон: НОМЕР_3

в інтересах малолітнього (дитини - сироти) ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1)

до: державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича (адреса: АДРЕСА_2)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_3)

про: визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37359870 від 02.10.2017 12:12:54, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 84,1 кв.м. за ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього (дитини - сироти) ОСОБА_2 до державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про: визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37359870 від 02.10.2017 12:12:54, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 84,1 кв.м. за ОСОБА_4.

Разом із позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову в якій просить суд:

- накласти арешт на нежиле приміщення, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;

- заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, в тому числі проникати та входити до вказаного нежилого приміщення, укладати договори щодо оренди нежилого приміщення, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій;

- заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав малолітнього ОСОБА_2 у володінні та користуванні нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;

- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб'єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Подана заява обґрунтована, наступним.

По-перше, спір, який виник між сторонами є непоодиноким випадком. Станом на сьогодні, в Одеській області склалася ситуація, за якої державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров О.В. у змові з іпотекодержателями, за відсутності письмових повідомлень та вимог в розумінні ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» направлених позичальникам та іпотекодателям, незаконно перереєстровують право власності на іпотечні будинки, квартири та інше нерухоме майно за іпотекодержателями і в подальшому силою виселяють іпотекодателів з приміщень, що є їх власністю.

Так, 24 березня 2018 року до АДРЕСА_4, в якому знаходиться нежиле приміщення, що виступило предметом іпотеки, з'явився представник ОСОБА_4 з невідомими особами чоловічої статі у кількості близько 20 людей спортивної статури, з метою вселення у нежиле приміщення. На підставу законності своїх вимог представник ОСОБА_4 послався на те, що дане нежиле приміщення є власністю ОСОБА_4 та надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В свою чергу, представником Позивача було викликано наряд поліції, які з'явилися на виклик та якими були отримані пояснення від представника ОСОБА_4 та представника Позивача - ОСОБА_5, але працівниками поліції ніяким чином не було перешкоджено вселенню, оскільки згідно наданих документів представником ОСОБА_4, останній значився власником даного нежилого приміщення. Станом на сьогодні, Позивач змушений звертатися до суду за захистом прав малолітнього ОСОБА_2 та нести інші додаткові витрати, пов'язані з розглядом справи, оскільки останнього незаконно було позбавлено права власності на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Отже, станом на сьогодні ОСОБА_4 має змогу передати вищезазначену квартиру у найм (оренду) третім особам, що заподіє ще більшої шкоди спадкоємцям ОСОБА_6, зокрема малолітньому ОСОБА_2, та може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення адміністративного позову.

Крім того, ОСОБА_4 може передати зазначену квартиру в іпотеку та встановити заборону відчуження квартири. Будь-який з кредиторів ОСОБА_4 може в рамках забезпечення позову та/чи у виконавчому провадження накласти арешт на вищезазначене нежиле приміщення, оскільки воно знаходиться у власності ОСОБА_4 Ці реєстраційні дії унеможливлять або встановлять значні перепони щодо виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відчуження або не відчуження нежилого приміщення залежить виключно від волі ОСОБА_4 та може відбутися у будь-який час. За таких обставин, вважаємо, що сама по собі наявність у ОСОБА_4 об'єктивної можливості відчужити спірне нежиле приміщення є достатньою для підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам спадкоємцям ОСОБА_6 до ухвалення рішення у цій справі.

Таким чином невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду (у випадку задоволення позову) та може заподіяти значної шкоди правам і свободам спадкоємців ОСОБА_6, зокрема малолітньому ОСОБА_2

По-друге, необхідно також врахувати, що ознаки неправомірності оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37359870 від 02.10.2017, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення, загальною площею 84,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_4 є очевидними, оскільки ОСОБА_2 було незаконно, за відсутності рішення суду, без повідомлення про застосування договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, за наявності зареєстрованих обтяжень - арешту нерухомого майна, позбавлено права власності на нежиле приміщення.

Конституція України у ст. 41 та ЦК України у ч. 1ст. 321 проголошують, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб'єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, зважаючи на фактичні обставини справи у суду є всі підстави для забезпечення адміністративного позову так як, подальше відчуження майна чи вчинення з майном інших дій може спричинити настання негативних наслідків, завдати шкоди правам та інтересам малолітнього ОСОБА_2.

Виходячи з розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, оскільки такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Для належної реалізації завдань адміністративного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

При таких обставинах, необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежиле приміщення та накладення заборон на вчинення відповідних дій Відповідачем та певними особами, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, так як є велика ймовірність відчуження спірного нежилого приміщення, передання його в оренду та вчинення інших можливих юридичний дій з цим майном.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадження якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначену норму КАС України, суд прийшов висновку про можливість розгляду клопотання про забезпечення позову без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У ч.2 ст.151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов'язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне зазначити:

Відповідно до положень ст. 151 КАС України, пять виключних способів забезпечення адміністративного позову: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Один із обраних позивачем спосіб забезпечення позову, а саме накладення арешту на відповідні об'єкти нерухомості, про застосування якого зазначено у заяві, не передбачений нормами ст. 151 КАС України і, відповідно, не є належним.

Окремо суд акцентує на наступному.

Відповідно до загальних засад цивільного права та вимог статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі ЗУ N 1952-IV) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно із статтею 2 Закону України N 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти ;державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори) (ч.1 ст. 6 Закону України N 1952-IV).

Статтею 10 Закону України N 1952-IV визначено, що державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Із положень статті 25 Закону України N 1952-IV випливає, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об'єкта нерухомого майна.

Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об'єкта нерухомого майна.

Рішення суду або заява власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі рішення суду про скасування рішення суду, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об'єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Згідно статті 31-1 Закону України N 1952-IV , реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Із аналізу вищезазначених норм видно, що законодавством встановлено особливий порядок виконання ухвал про вжиття заходів забезпечення позову з питань заборони здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна та такий розповсюджується на всі органи державної реєстрації прав, визначені статтею 6 Закону України N 1952-IV .

За таких обставин, враховуючи вищенаведене суд доходить висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони акредитованим суб'єктам, які виконують функції державних реєстраторів прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Також, суд зазначає, що наведений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та спрямоване лише на збереження існуючого становища ОСОБА_2 (дитини - сироти) до розгляду справи по суті.

Також варто зазначити, що забезпечуватись можуть лише матеріально-правові вимоги позивача, будь-які інші вимоги, які не становлять предмет спору, в межах конкретного спору забезпеченими бути не можуть.

Із положень статті 151 КАС України випливає, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, як видно позов може бути забезпечено шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Разом з тим, предметом спору у даній справі не є спір про право користування, володіння та розпорядження нежилим приміщенням, а, як зазначалось вище визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37359870 від 02.10.2017 12:12:54.

Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, в тому числі проникати та входити до вказаного нежилого приміщення, укладати договори щодо оренди нежилого приміщення, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій; заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав малолітнього ОСОБА_2 у володінні та користуванні нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Окрім того, суд вважає за необхідне навести, що ЄСПЛ у своїй судовій практиці визнає можливість застосування попереднього заходу, такого як судова заборона (справа Verlagsgruppe News Gmbh проти Австрії» та «Libert проти Бельгії»).

У справі «Мікалефф проти Мальти» Суд визнав можливість застосування статті 6 до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.

Проміжне рішення може бути еквівалентне попередній або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначені застосування статті 6 (справа «Меркіка та інші пороти Мальти».

Приписами ст. 156 КАС України встановлено, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 156, 243, 248, 256 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітнього (дитини - сироти) ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог - задовольнити частково.

Заборонити акредитованим суб'єктам, які виконують функції державних реєстраторів прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Приписами ч. 2 ст. 156 КАС встановлено, що примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Приписами ч. 3 ст. 156 КАС встановлено, що особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена.

Приписами ч. 1 ст. 256 КАС України встановлено, що ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Суддя Потоцька Н.В.