Справа № 754/3106/17
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/3106/17 Суддя (судді) першої інстанції: Шевчук Олексій Петрович
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

представника апелянта: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - позивач) звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо накладення на позивача штрафу; скасування постанови відповідача про накладення штрафу від 22 лютого 2017 року у ВП № 31174724 у розмірі 5 100 грн.

Деснянський районний суд міста Києва своєю постановою від 10 листопада 2017 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт звертала увагу суду апеляційної інстанції на те, що вона подавала до суду першої інстанції заяви про залучення її в якості третьої особи по справі, проте суд даного питання не вирішив, що на її думку є порушенням її процесуальних прав. Також, апелянт зазначала, що позивач протиправно не виконує судового рішення, яким його зобов'язано зробити перерахунок та виплату ОСОБА_4 пенсії, а тому вважає, що відповідач виніс оскаржувану постанову про накладення на нього штрафу в межах та на підставі законодавства.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що даний спір між позивачем та відповідачем впливає на інтереси апелянта, а відтак за її апеляційною скаргою було відкрито апеляційне провадження.

Позивач та відповідач відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

ОСОБА_4 зверталася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

04 лютого 2011 року Деснянський районний суд міста Києва своєю постановою позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив. Зобов'язав пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату їй щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з 75 % мінімальної пенсії за віком, та державної пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком за період з 24 червня 2010 року.

Як убачається з оскаржуваної постанови відповідача про накладення штрафу від 22 лютого 2017 року у ВП № 31174724, 26 січня 2012 року відповідачем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 13 січня 2012 року по справі № 2а-524/11.

25 січня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VII в редакції, чинній на час прийняття даної постанови, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду.

21 жовтня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 31174724, у зв'язку з тим, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року по справі № 754/6329/16-а визнано протиправною постанову державного виконавця від 25 січня 2013 року та зобов'язано відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у місті Києві відновити виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-524/11 від 26 січня 2012 року.

22 лютого 2017 року на адресу відповідача надійшла від позивача заява про часткове виконання постанови Деснянського районного суду міста Києва від 04 лютого 2011 року по справі № 2а-524/11.

Вважаючи те, що позивачем не виконано вищезазначену постанову суду, відповідач виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу від 22 лютого 2017 року у ВП № 31174724.

Не погоджуючись з такою постановою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 1404-VIII) в редакції, чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваної постанови) за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст. 75 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з ч. 2 цієї статті у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що позивачем виконано судове рішення в частині перерахунку пенсії, проте, її виплата у повному обсязі не здійснена у зв'язку з відсутністю коштів. Як зазначив позивач, фактично виконати судове рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного фінансування.

Судом апеляційної інстанції від позивача витребовувалися докази, які підтверджують наявність або відсутність коштів на його рахунках для виконання постанови Деснянського районного суду міста Києва від 04 лютого 2011 року по справ № 2а-524/11 за період з 2012 року по теперішній час

На підтвердження відсутності коштів, позивач надав протокол № ОР 150845 від 26.01.2012 року, яким встановлена ОСОБА_4 сума доплат до пенсії за рішенням суду з червня 2010 року по липень 2011 року.

У судовому засіданні представник позивача звертала увагу суду на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03 вересня 2014 року «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою» визначено механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Рішення розподіляються в порядку черговості погашення заборгованості та вносяться до кожної з черг за датою їх надходження до органу державної виконавчої служби.

Позивач надав суду апеляційної інстанції Повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою № 1028/04-31 від 10 листопада 2014 року, в якому вказано, що управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві прийняло для обліку постанову по судовій справі № 2а-524/2011 від 04 лютого 2011 року.

Таким чином, позивач зазначив, що функції контролю за виконанням рішення суду, де боржником є державний орган, покладено на органи виконавчої служби, а нараховану суму 67 431 грн. ОСОБА_4 повинна була отримати в Державній казначейській службі.

Суд апеляційної інстанції дослідивши дані докази, бере їх до уваги, проте вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалося вище, 21 жовтня 2016 року державним виконавцем було прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 31174724. Станом на 22 лютого 2017 року постанову суду по справі № 2а-524/2011 від 04 лютого 2011 року не було виконано, а відтак державний виконавець прийняв оскаржувану постанову про накладення штрафу на позивача у розмірі 5 100 грн.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 заперечував те, що його довірителем були отримані вказані кошти.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення суду, за яким ОСОБА_4 повинна бути перерахована пенсія та виплачені відповідні кошти, прийнято у лютому 2011 року і по теперішній час не виконано в повному обсязі.

Невиконання рішення суду за сім років, колегія суддів вважає явним порушенням прав ОСОБА_4 на соціальний захист.

Окремо, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справах «Качко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції про те, що відсутність фінансування для здійснення перерахунку і виплати пенсії ОСОБА_4 є поважною причиною невиплати їй перерахованої пенсії, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки такі обставини не є правовою підставою для порушення права особи на належне пенсійне забезпечення.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання суду першої інстанції та позивача на позицію Верховного Суду, з підстав, викладених вище, а саме те, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов'язань.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає оскаржувану постанову державного виконавця такою, що прийнята на підставі та в межах чинного законодавства.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивач протиправно зробив перерахунок її пенсії лише по 22 липня 2011 року, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки доказів того, що такі дії пенсійного органу оскаржувалися, суду апеляційної інстанції не було надано.

Апелянт, звертала увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції протиправно не залучив її до участі у справі в якості третьої особи, а відтак порушив її процесуальні права.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що так, дійсно ОСОБА_4 зверталася до суду першої інстанції з заявою про залучення її до участі у справі в якості третьої особи. Суд дане питання до прийняття рішення по суті у даній справі не вирішував.

23 січня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції з заявою про винесення додаткової постанови у даній справі з вимогою зазначити її як третю особу.

29 січня 2018 року ОСОБА_4 було подано до суду першої інстанції заяву про внесення виправлень до постанови суду від 10 листопада 2017 року шляхом зазначення її третьою особою.

30 січня та 01 лютого 2018 року Деснянський районний суд міста Києва виніс ухвали, якими заяви ОСОБА_4 залишив без задоволення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права. Суд апеляційної інстанції відкрив апеляційне провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_4 з метою надання їй доступу до правосуддя для захисту своїх прав та законних інтересів.

Решта тверджень та посилань апелянта судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або недоведеність матеріалами справи.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дії державного виконавця щодо накладення штрафу та скасування постанови ВП № 31174724 від 22.02.2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26.03.2018 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев