Справа № 826/11513/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/11513/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.08.2017 № та №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Поліграфічний комбінат «Зоря» (надалі - позивач, ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.08.2017 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Верум плюс» (далі - ТОВ «Верум плюс»), не відповідають дійсності. Посилався на наявність належним чином складених первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій з даним контрагентом у періоді, що перевірявся. За наведених обставин позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування правомірності висновків податкового органу та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилався на неналежно складені первинні документи. За таких обставин, відповідач зазначає, що господарські операції позивача з даним контрагентом не мали реального характеру. Вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірним.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «Верум плюс» за період з 01.12.2016 по 31.12.2016.

Перевіркою встановлено порушення ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» абз. «б» пункту 185.1 статті 185, абз. «а» пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 648 587,00 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду всього у сумі 290 413,00 грн.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 09.08.2017 №553/26-15-14-04-02/32068913 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 31.08.2017 №, яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 290 413,00 грн.;

від 31.08.2017 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 810 733,75 грн., у тому числі: 648 587,00 - за податковими зобов'язаннями, 162 146,75 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 31.08.2017 № та від 31.08.2017 №, ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» оскаржило їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступного висновку.

Як вбачається з акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві від 09.08.2017 №553/26-15-14-04-02/32068913 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» та ТОВ «Верум плюс» за договором від 21.07.2015 №21-07/2015 про надання юридичних послуг.

Так, контролюючим органом зазначено про неможливість підтвердження реального надання послуг співробітниками ТОВ «Верум плюс».

З матеріалів справи вбачається, що між ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» (замовник) та ТОВ юридична компанія «Решетун та партнери» (нова назва - ТОВ «Верум плюс») (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг від 21.07.2015 №21-07/2015, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надавати юридичні послуги з представництва інтересів замовника щодо стягнення заборгованості з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за заявками від 11.02.2014 №01-08/533 та №01-08/554 в обсязі та на умовах, передбачених договорами №092/11 від 26.12.2011, №127/12 від 11.09.2012, №128/12 від 11.09.2012, в тому числі, але не обмежуючись наданням послуг щодо представництва інтересів замовника в судах України, зокрема у всіх судах загальної юрисдикції всіх інстанцій, в господарських, цивільних та адміністративних процесах, представництва інтересів замовника в органах Міністерства юстиції України, інших органах державної влади та/або місцевого самоврядування.

Пунктом 2 договору про надання юридичних послуг від 21.07.2015 №21-07/2015 визначено, що юридичні послуги включають: підготовка та/або складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, заяв, інших документів, надання консультаційних послуг щодо захисту інтересів Замовника, забезпечення особистого представництва Замовника у всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, а також у органах внутрішніх справ, структурних підрозділах прокуратури України та інших правоохоронних органах, в органах державної виконавчої служби, ведення від імені Замовника справ у всіх судових установах України з усіма правами, наданими законом позивачу, скаржнику, відповідачу, третій та зацікавленій особі, підозрюваному, обвинуваченому, підсудному, стягувану, боржнику, або свідку,' захист інтересів Замовника у адміністративних та кримінальних справах, в тому числі під час досудового слідства та судового розгляду, справах про адміністративні правопорушення.

Виконавець (його співробітники) мають право від імені Замовника подавати заяви, в тому числі позовні заяви, знайомитись з матеріалами справи, робити з них копії, прослуховувати фіксацію судового процесу, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності або неповноти, одержувати копії рішень, постанов та ухвал суду, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справах, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати клопотання, заяви, подавати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають під час судового розгляду, заперечувати проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, змінювати підстави та предмет позову, визнавати позов повністю та/або частково, укладати мирові угоди толю, одержувати довідки та документи в будь-яких компетентних органах, сплачувати або будь-які інші платежі, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з наданням юридичних послуг.

На підтвердження виконання договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору про надання юридичних послуг від 21.07.2015 №21-07/2015, додаткової угоди від 04.08.2015 №1, додаткової угоди від 30.10.2015 №2, додаткової угоди від 05.12.2016 №3, акта приймання-передачі наданих юридичних послуг від 23.12.2016 №1, звіту за договором про надання юридичних послуг від 21.07.2015 №21-07/2015 від 23.12.2016, виписки за особовим рахунком.

Так, суд ознайомившись із актом приймання-передачі наданих юридичних послуг від 23.12.2016 №1 за договором про надання юридичних послуг від 21.07.2015 №21-07/2015, результатом таких послуг є: рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 №910/19555/15, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015; прийняття Державною казначейською службою до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 №910/19555/15.

За доводами контролюючого органу інтереси ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» в судових процесах по справі №910/19555/15 представляли ОСОБА_1 - співробітник ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» та ОСОБА_2 - співробітник адвокатського об'єднання «Бонюк і Партнери».

Згідно пояснень позивача договорів на співробітництво з ОСОБА_2 чи адвокатським об'єднанням «Бонюк і Партнери» не укладалось.

З листа ТОВ «Верум плюс» від 19.04.2017 №19/04-02 вбачається, що директор товариства повідомляє про те, що на час надання ТОВ юридична компанія «Решетун та партнери» (нова назва - ТОВ «Верум плюс») позивачу юридичних послуг за договором про надання юридичних послуг від 21.07.2015 №21-07/2015 на товаристві працювало три особи: директор та 2 висококваліфікованих юриста.

Так, згідно листа ТОВ «Верум плюс» від 27.12.2017 №27/12-02, для представництва інтересів ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» безпосередньо в суді та державних органах, підприємством ТОВ «Верум плюс» було залучено на договірних засадах досвідченого адвоката - ОСОБА_2, участь якого в судових засіданнях підтверджується рішенням по справі №910/19555/15.

На підтвердження зазначеного, ТОВ «Верум плюс» надано копії довіреностей від 22.07.2015 та від 05.12.2016, якими довірено ОСОБА_2 право представляти інтереси довірителя в судах.

Суд наголошує, що відповідачем не надано оцінки вище зазначеному та відповідно не спростовано.

Враховуючи, що позивач отримав в повному обсязі замовлені послуги у ТОВ «Верум плюс», що не заперечується сторонами у справі та підтверджується матеріалами справи, то у суду відсутні підстави вважати, що контрагентом позивача не було надано послуг визначених договором про надання юридичних послуг від 21.07.2015 №21-07/2015.

Інших підстав, які б свідчили про невиконання спірного договору ТОВ «Верум плюс» контролюючим органом не зазначено.

Отже, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини між ТОВ «Верум плюс» та ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» документально підтверджені та мали реальний характер.

Відповідно до статті 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з до пункту першого статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Відповідно до абз. «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно абз. «а» пунктів 198.1 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктами 198.2, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Дана правова позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка викладена, зокрема, у справах: Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до доходу та витрат.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки контрагентів позивача ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б контрагентам позивача збільшувались/зменшувались суми грошових зобов'язань по ПДВ, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31.08.2017 № та №.

Стягнути судові витрати в сумі 16 517,20 (шістнадцять тисяч п'ятсот сімнадцять грн.. 20 коп.) на користь дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» (, 04074, м. Київ, вул. Лугова, 1А) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович