Справа № 822/2606/17
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2606/17

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

27 березня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Калужської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року (повний текст якої складено 04 грудня 2017 року у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено, а саме: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 26.06.2017 року №/177 і №/179 та рішення від 26.06.2017 року №/178 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Стягнуто на користь ОСОБА_4 4800,0 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що за даними перевірки позивач безпідставно відніс до витрат вартість паливно-мастильних матеріалів, придбаних у ТОВ "Оскар СВ", ТОВ "Мартін Трейд" відповідно до договорів № 10-61СВ від 07.10.2015 року, №02/12 від 06.12.2016 року, та запчастин придбаних у ТОВ "Inter Cars Ukrain" відповідно до накладної від 13.07.2016 року № UAW1_160018488, використання яких не пов'язане з господарською діяльністю позивача. Під час проведення перевірки встановлено, що позивачем 28.12.2015 року у ТОВ "Оскар СВ" придбаний бензин, що підтверджується податковою накладною № 96, код УКТ ЗЕД , яка включена до складу витрат у 2015 році. Зазначений товар придбаний з метою використання його у господарській діяльності та отримання доходу. Надані під час до перевірки первинні документи не підтверджують факт використання позивачем в господарській діяльності придбаного бензину з кодом УКТ ЗЕД . У 2016 році позивач включив до складу витрат дизельне паливо, придбане у ТОВ "Мартін Трейд" відповідно до податкової накладної № 161 від 27.12.2016 року, код УКТ ЗЕД . Під час проведення перевірки встановлено, що станом на 31.12.2016 року придбаний бензин перебував у залишку та не брав участі у здійсненні господарської діяльності. Під час перевірки також встановлено, що позивач включив до витрат 2016 року вартість запчастин до легкового автомобіля, придбаних у ТОВ "Inter Cars Ukrain", відповідно до податкової накладної №291781 від 13.07.216 року, які позивач повернув контрагенту 23.06.2017 року, а отже не використав в господарській діяльності. Запасні частини включені до витрат відповідно до податкової накладної від 12.10.2016 року №112/1, використані для ремонту автомобіля марки AUDI Q7, держаний номер НОМЕР_3, що підтверджується актом виконаних робіт ИХ-К-5086 від 12.10.2016 року. Платник не надав до перевірки документальних підтверджень використання вказаного транспортного засобу в господарській діяльності, договір про використання власного автомобіля в господарській діяльності від 01.01.2015 року та від 01.01.2016 року до перевірки також не надавався. Апелянт зазначає, що посилання позивача стосовно використання у господарській діяльності власного транспортного засобу не підтверджується відомостями, що відображені в книзі обліку доходів і витрат.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що має всі первинні документи, оформлення яких передбачене Податковим кодексом України (надалі - ПК України) та Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", необхідні для підтвердження витрат на придбання запчастин у ТОВ "Інтер Авто Центр" та бензину ТОВ "ОСКАР СВ", використаних у господарській діяльності. Окрім того, представник позивача зазначає, що включення до складу витрат фізичної особи-підприємця вартості бензину та дизельного палива, зазначених вище у п. 1-2 не ґрунтується на фактичних обставинах та доказах, які наявні в матеріалах справи. Так, такого роду витрати не включаються підприємцем до складу витрат по факту придбання, а включаються по факту їх продажу або використання у господарській діяльності.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач - ОСОБА_4, зареєстрований як фізична особа - підприємець 27.07.2000 року. З 2000 року перебуває на обліку як платник податків в Городоцькому відділенні Кам'янець-Подільської ОДПІ.

Основними видами господарської діяльності позивача є: оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, та тютюновими виробами, роздрібна торгівля пальним, вантажний автомобільний транспорт.

На підставі підпункту 75.1.2, пункту 75.1, статті 75 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ, підпункту 13.1.2, пункту 13.1, статті 13 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 12.04.2017 року № 658 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 2 квартал 2017 року посадовими особами відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Хмельницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки складений акт № 0865/22-01-13-03/НОМЕР_4 від 12.06.2017 року.

На підставі акту перевірки, відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 26.06.2017 року № /177, яким збільшив суму грошового зобов'язання по військовому збору на 824,15 грн., №/179, яким збільшив суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 11150,91 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.06.2017 року № /178 на суму 1721,88 грн.

Вважаючи такі повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженої постанови виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні податкові повідомлення-рішення базуються на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо порушення позивачем пункту 177.2, пункту 177.4, статті 177 ПК України що призвело до заниження грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 7433,94 грн., в тому числі за 2015 рік - 2388,90 грн. та за 2016 рік - 5045,04 грн.; пункту 2, частини 1, статті 7, частини 11, статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та заниження суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування всього на суму 11692,46 грн. за 2015 р на 5526,33 грн., за 2016р. - 6166,13 грн.; підпункту 1.6. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України та заниження суми військового збору на 659,32 грн., в тому числі за 2015 рік на 238,90 грн. та за 2016 рік - 420,42 грн.

Фактичною підставою для збільшення суми грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб і військовому збору та застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску слугували висновки відповідача щодо безпідставного віднесення позивачем до інших витрат вартості товарно-матеріальних цінностей, придбаних в період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, використання яких не пов'язане з господарською діяльністю позивача, а саме:

вартості бензину, придбаного у ТОВ "ОСКАР СВ" відповідно до накладної № 96 від 28.12.2015 року на суму 19111,2 грн з ПДВ;

вартості дизельного палива, придбаного у ТОВ "МАРТІН ТРЕЙД" відповідно до накладної № 161 від 27.12.2016 року на суму 32542, 14 грн. з ПДВ та вартості запасних частин, придбаних у ТОВ "Inter Cars Ukrain" відповідно до накладної від 13.07.2016 року № UAW1_160018488 на суму 36154,18 грн., та у ТОВ "Інтер Авто Центр" відповідно до накладної від 12.10.2016 року № 112/1 на суму 7475,28 грн. з ПДВ.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Так, згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначений перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, до яких належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Згідно пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV ПК України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення затверджені Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за N 1686/24218, (далі - Порядок № 481).

За змістом 6 Порядку № 481 у Книзі обліку доходів і витрат: 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Таким чином, встановлення в процесі перевірки факту включення платником податку витрат на придбання пального та запасних частин до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності, неможливе без дослідження Книги обліку доходів і витрат, відомості з якої є підставою для формування показників податкової звітності, в тому числі з щодо витрат відповідного звітного періоду.

Згідно з підпунктом 1 пункту 4 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20 серпня 2015 року № 727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745, (далі - Порядок №727) в описовій частині акта (довідки) документальної перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або не встановлення порушень.

Як вбачається з даних перевірки (сторінка 13 акту перевірки) позивач безпідставно включив до витрат у грудні 2015 року вартість бензину в сумі 159260 грн, придбаного у ТОВ "ОСКАР СВ" відповідно до накладної №96 від 28.12.2015 року, в липні 2016 року - вартість запасних частин в сумі 3012,6 грн, придбаних у ТОВ "Inter Cars Ukrain" відповідно до накладної від 13.07.2016 року № UAW1_160018488, в жовтні 2016 року - вартість запасних частин в сумі 6229 грн, придбаних у ТОВ "Інтер Авто Центр" відповідно до накладної від 12.10.2016 року № 112/1, і в грудні 2016 року - вартість дизельного палива в сумі 18926 грн, придбаного у ТОВ "МАРТІН ТРЕЙД" відповідно до накладної №161 від 27.12.2016 року.

Всупереч підпункту 1 пункту 4 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок відповідачем акт перевірки не містить посилання на реквізити податкової чи та іншої звітності, в результаті перевірки показників якої контролюючий орган дійшов висновку про наявність порушень.

Ні в апеляційній скарзі, ні під час судового засідання на підтвердження факту віднесення позивачем зазначених витрат у періодах, зазначених у акті, до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності, представником відповідача також не надані жодні докази.

За змістом пункту 5 цього Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було досліджено Книгу обліку доходів витрат позивача за 2015 -2016 роки та встановлено, що зазначені в акті № 0865/22-01-13-03/НОМЕР_4 від 12.06.2017 року відомості щодо включення зазначених вище витрат до витрат у грудні 2015 року, липні, жовтні і грудні 2016 року не відповідають дійсності, оскільки зазначені суми не внесені позивачем до відповідних граф Книги обліку доходів і витрат у вказані звітні періоди.

Однак, під час судового засідання і в суді першої інстанції, і в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що вартість запасних частин, придбаних у ТОВ "Inter Cars Ukrain" відповідно до накладної від 13.07.2016 року № UAW1_160018488 не включав до витрат у зв'язку з поверненням їх постачальнику (Факт повернення відображений в акті перевірки і не заперечується відповідачем). А вартість бензину та дизельного пального включалась позивачем до витрат поступово, після продажу або списання у зв'язку з використанням для виробничих потреб. На підтвердження вищезазначеного представник позивача надав розрахункові відомості (акти списання) собівартості бензину і дизельного палива за грудень 2015 і грудень 2016 років та розшифрування сум витрат, включених до граф 6 і 8 Книги обліку доходів і витрат.

У відповідності до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Право контролюючого органу на запитування та вивчення під час проведення перевірок первинних документів, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістрів, фінансової, статистичної та іншої звітності, пов'язаної з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, передбачене підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Таким чином, з метою встановлення складу витрат фізичних осіб-підприємців, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, у відповідному звітному періоді та правомірності їх формування під час перевірки контролюючий орган зобов'язаний з'ясувати обраний платником податку метод ведення обліку доходів та витрат, дослідити Книгу обліку доходів і витрат, первинні документи, на підставі яких сформовані витрати, та інші документи, що використовуються таким платником податків в бухгалтерському обліку.

Колегія суддів зазначає, що не з'ясування відповідачем під час перевірки вказаних вище обставин призвело до зазначення в акті перевірки даних щодо розміру та складу витрат відповідних звітних періодів, не підтверджених жодними доказами, які підтверджують факт декларування витрат.

Зокрема, під час перевірки не з'ясовано, що витрати на придбання бензину від ТОВ "ОСКАР СВ" відповідно до видаткової накладної від 28.12.2015 року та на придбання дизельного пального від ТОВ "МАРТІН ТРЕЙД" відповідно до видаткової накладної від 27.12.2016 року включались позивачем до інших витрат не у грудні 2015 року і грудні 2016 року відповідно, як відображено в акті, а поступово, по мірі використання пального в процесі провадження господарської діяльності для автомобілів ГАЗ 53, ИЖ 2715 і AUDI Q7, а також продажу. Зазначене підтверджується Книгою обліку доходів і витрат, складеними позивачем на вимогу суду розшифровками граф 6 і 8 Книги обліку доходів і витрат щодо складу витрат, відображених ним у цих графах та розрахунковими відомостями списання собівартості бензину та дизельного пального.

За змістом пункту 177.4 статті 177 ПК України обов'язковою умовою включення інших витрат до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування є прямий зв'язок цих витрат з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Судом встановлено, що витрати на придбання бензину від ТОВ "ОСКАР СВ" відповідно до договору поставки нафтопродуктів від 07.10.2015 року №10-61СВ підтверджуються видатковою накладною №PH-0000509 від 28.12.2015 року і товарно-транспортною накладною №331/1 від 28.12.2015 року. Витрати на придбання дизельного пального від ТОВ "МАРТІН ТРЕЙД" підтверджую видатковою накладною №1658 від 29.12.2016 року і товарно-транспортною накладною №1490 від 29.12.2016 року.

Згідно пункту 177.4 статті 177 ПК України обов'язковою умовою включення витрат до інших витрат, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, є їх прямий зв'язок з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг та отриманням доходів від господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у господарській діяльності використовує власні транспортні засоби, а саме: автомобіль AUDI Q7 (техпаспорт НОМЕР_6), автомобіль КАМАЗ 5410 (техпаспорт НОМЕР_7), автомобіль ОДАЗ 9370 (техпаспорт НОМЕР_8).

Дані обставини підтверджуються договорами використання власного автомобільного транспорту у виробничих цілях від 01.01.2015 року та від 01.01.2016 року, розрахунковими відомостями (актами списання) за 2015 -2016 роки, а також актом виконаних робіт ИХ-К-5086 від 12.10.2016 року.

Окрім того, суд звертає увагу апелянта на те, що безпосередньо в Акті перевірки (сторінка 3) йдеться про наявність рухомого майна, яке використовується у господарській діяльності позивача, а саме: автомобіль AUDI Q7 (техпаспорт НОМЕР_6), автомобіль КАМАЗ 5410 (техпаспорт № НОМЕР_5), автомобіль ОДАЗ 9370 (техпаспорт № НОМЕР_9).

Відтак, посилання апелянта на відсутність у позивача права на включення до витрат вартості пального, придбаного у грудні 2015 року та грудні 2016 року у ТОВ "ОСКАР СВ" та ТОВ "МАРТІН ТРЕЙД" відповідно є безпідставними.

Рішення про нарахування позивачу суми військового збору та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийняті контролюючим органом з підстав завищення ОСОБА_4 витрат, що не підтверджені документально.

Згідно п.16.1, підрозділу 10, розділу XX ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Отже об'єктом оподаткування військового збору є чистий оподатковуваний дохід.

Відповідно до п.1, ч.4, ст.4. Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі, ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 2 п.1 ст.7 цього Закону передбачено, що базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених в ч.4 п. 1 ст. 4 Закону є сума доходу (прибутку), отриманого від здійснення господарської діяльності, що обкладається податком на доходи фізичних осіб.

Оскільки колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості донарахування контролюючим органом податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 11150,91 грн., згідно податкового повідомлення-рішення №/179 від 26.06.2017 року, то, відповідно, нарахування позивачу суми військового збору є безпідставним.

Згідно п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки судом встановлено необґрунтованість донарахування контролюючим органом податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 11150,91 грн., згідно податкового повідомлення-рішення №/179 від 26.06.2017 року, то відповідно рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.06.2017 року № /178 є безпідставним.

Окрім того, судом встановлено, що ціна позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 складає 13696,94 грн, а саме: податкові повідомлення-рішення від 26.06.2017 р. № /177 на суму 824,15 грн, № 6/179 на суму 11150,91 грн, рішення № /178 на суму 1721,88.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 4 даного Закону ставка судового збору за подання адміністративного майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менш як 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2017 року визначений у розмірі 1600 грн.

Отже, позивач при поданні позову повинен був сплатити суму судового збору у розмірі 640 грн.

Однак, суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу судовий витрат під час прийняття оскаржуваної постанови помилково присудив на користь позивача понесені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області в сумі 4800 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, а саме викласти абзац 3 резолютивної частини в наступній редакції: "Стягнути на користь ОСОБА_4 640 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області".

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року - змінити, викласти абзац 3 резолютивної частини в наступній редакції: "Стягнути на користь ОСОБА_4 640 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області".

В іншій частині постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 березня 2018 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Драчук Т. О.