Справа № 824/138/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/138/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюка О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюка О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі-позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, викладену у листі від 08.12.2017 року № Н-4309/0-3440/6-17 у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (ріллі) на території Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області (за межами населеного пункту).

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (рілля) на території Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області (за межами населеного пункту).

- стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.11.2017 року звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (рілля) та території Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області (за межами населеного пункту). 08.12.2017 року відповідачем відмовлено у наданні дозволу та повідомлено, що місце розташування земельної ділянки суперечить стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 "ОСОБА_1 питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними".

Таким чином вважає, що діями відповідача порушено його права та законні інтереси у земельних правовідносинах, спрямованих на реалізацію конституційного права на подальше отримання землі.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивач звертався 09.11.2017 року до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 08.12.2017 року відповідачем відмовлено у наданні дозволу, у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а саме Постанові Кабінету Міністрів України №413 від 7 червня 2017 р. «ОСОБА_1 питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними». Вказаним нормативним актом передбачено формувати перелік земельних ділянок, визначати площу та оприлюднювати, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області виключно за формулою щоквартально за 10 днів до закінчення поточного кварталу.

Наказом Головного Управління №276-од від 09.11.2017 був затверджений перелік, земельних ділянок, які могли передаватися в межах норм безоплатної приватизації на території Чернівецької області у четвертому кварталі 2017 року. В даному переліку відсутні земельні ділянки, в межах Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, у зв'язку з чим відповідачу було відмовлено в задоволенні заяви.

Відповідач вважає, що оскільки вказану земельну ділянку не було зазначено у Переліку, як таку, що пропонується для передачі громадянам, є підстави стверджувати, що місце її розташування не відповідало вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів (частина 7 статті 118 Земельного кодексу України).

У відзиві на позов, відповідач окрім вказаного вище також посилався на те, що відповідно до норм чинного законодавства, діяльність Головного управління є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу в питаннях надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому суд не може вказувати, яке конкретне рішення необхідно приймати відповідачу. Тому на думку відповідача, позовній вимозі про зобовязання вчинити дії теж слід відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, заслухавши пояснення учасників справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

09.11.2017 року позивач подав до відповідача заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (ріллі) на території Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області (за межами населеного пункту). Разом із поданою заявою, також було подано необхідний перелік документів, щодо цільового призначення земельної ділянки її орієнтовні розміри, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та погодження органу місцевого самоврядування (а.с.7, 9-12).

08.12.2017 року відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (рілля) на території Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області (за межами населеного пункту) та повідомлено, що згідно нормативно-правових актів (постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413) в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними передбачено формування переліку та визначення площі земельних ділянок, які передаються в межах норм безоплатної приватизації на території області за формулою, в залежності від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території області у кварталі, що передував поточному кварталу (а.с.8).

Згідно позиції Тарасовецької сільської ради Новоселицького району щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі якої може бути передана земельна ділянка, яка пропонується для надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3, вбачаєтеся що сільська рада не заперечує щодо надання земельної ділянки (а.с.9).

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення нормативно-правових актів, та робить висновки по суті спору.

Відповідно до положень статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частинами 1 та 2, пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що:

землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей;

до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо);

землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як слідує з матеріалів справи, відмова відповідача в наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0га у власність для ведення особистого селянського господарства мотивована тим, що місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки суперечить стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 «ОСОБА_1 питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними».

Так, відповідач зазначає, що надання дозволів на розроблення документації із землеустрою та передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації може здійснюватися лише відповідно до переліків земельних ділянок, які пропонується передавати в наступному кварталі (розрахованих за формулою), оприлюднених на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок.

Наказом №276-од від 09.11.2017 був затверджений перелік, земельних ділянок, які могли передаватися в межах норм безоплатної приватизації на території Чернівецької області, в даному переліку відсутні земельні ділянки, в межах Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, у зв'язку з чим відповідачу було відмовлено в задоволенні заяви.

Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що місце розташування об'єкта (земельної ділянки) не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а саме постанові Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413.

Стратегія удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними передбачає, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні: формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області; щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції; враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян. Для реалізації стратегії передбачено розроблення проектів нормативно-правових актів.

Разом з тим, будь-яких змін до самого порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, визначеного Земельним кодексом України, у зв'язку із затвердженням вказаної стратегії, не внесено. Цей нормативний акт не регулює питання виділення землі, оскільки таке регулювання чітко передбачено Земельним кодексом України нормативним актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає неприйнятними доводи відповідача щодо посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, в той час коли стратегія розвитку по своїй суті є відмінною від гарантованих Конституцією України та спеціальним Законом - ЗК України прав громадян на безоплатне отримання земельної ділянки.

Слід також зазначити, що судом вчинено детальний аналіз вказаного вище нормативно-правового акту - постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, з якого вбачається, що цей нормативний акт прийнятий з метою врегулювання проблеми в земельних відносинах, реформування яких започатковане у 1991 році і не завершене, оскільки не досягнуто основної мети земельної реформи - передачі землі ефективному власнику та запровадження еколого-економічної моделі господарювання.

Метою Стратегії є створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.

При цьому, Кабінетом Міністрів України зазначається, що реалізація державної земельної політики передбачає провадження органами державної влади діяльності у сфері земельних відносин, спрямованої на раціональне використання та охорону землі, забезпечення продовольчої безпеки країни і створення екологічно безпечних умов для провадження господарської діяльності та проживання громадян. Якість державної земельної політики визначається з урахуванням критеріїв (вимог) належного державного управління земельними ресурсами, що містяться в рекомендаціях Продовольчої і сільськогосподарської організації ООН (ФАО).

Однією із основних складових вказаного нормативного акту є аналіз земельних відносин у країнах світу та визначення основних пріоритетів у сфері управління та земельних відносин. При цьому суд зазначає, що мета, завдання та визначена стратегія цього нормативного акту аж ніяк не звужує прав громадян, які визначені Земельним кодексом України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем безпідставно обмежено право громадян на одержання земельних ділянок у власність у межах норм безоплатної приватизації, що на думку суду, є неприпустимим, а мотиви для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу, зазначені відповідачем у листі від 08.12.2017 за №Н - 4309/0-3440/6-17, не є підставами для такої відмови у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що зміст статей 118, 122 Земельного кодексу України свідчить про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

До того ж, будь-які законні критерії визначення пріоритетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за адресою: Тарасовецька сільська рада (поза межами населеного пункту) Новоселицького району, Чернівецького області.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в свою чергу не довів правомірність прийнятого рішення.

Що інших обґрунтувань відповідача в частині дискреційних повноважень в питаннях земельних відносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення (окрім іншого) про: визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З встановлених судом обставин вбачається, що позивачем дотримано всіх критеріїв визначених Земельним кодексом України за для реалізації свого права на отримання земельної ділянки. При цьому, у спірних правовідносинах не вбачається жодних підстав, мотивів або ж аргументів, які б давали субєкту владних повноважень діяти на власний розсуд (дискреційно).

При вирішенні вказаного спору, судом не перебираються властиві субєкту владних повноважень функції, а лише дається правова оцінка спірним правовідносинам і визначається належний спосіб захисту з урахуванням вимог статті 245 КАС України, який сприятиме повному захисту порушеного права та інтересу позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на викладене вище суд, не погоджується із запереченнями відповідача в частині дискреційних повноважень у земельних правовідносинах, і вважає, що позовна вимога зобовязального характеру підлягає до задоволення, що сприятиме ефективному захисту порушеного права позивача.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, викладену у листі від 08.12.2017 року № Н - 4309/0-3440/6-17 у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (ріллі) на території Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області (за межами населеного пункту).

3.Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (рілля) на території Тарасовецької сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області (за межами населеного пункту).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на користь ОСОБА_3, судові витрати - судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне судове рішення складено 28 березня 2018 р.

Суддя Боднарюк О.В.