Справа № 264/5897/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року справа №264/5897/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Сухарька М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 03 січня 2018 року (повний текст складено 3 січня 2018 року в м. Маріуполі) у справі № 264/5897/17 (суддя в 1 інстанції - Кузнецов Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову Адміністративною комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №1718 від 08.11.2017 про накладення на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,00 гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 08 листопада 2017 року відповідачем була винесена постанова та накладено стягнення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за порушення правил благоустрою території міста Маріуполя через самовільне розміщення торгівельного лотку для реалізації продуктів харчування на міській території. Стверджує, що при винесені даної постанови було порушено основні засади та правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, оскільки на засіданні адміністративної комісії її пояснення не були заслухані та не враховано її особу, матеріальний стан, наявність дітей та статусу внутрішньо переміщеної особи, та за результатами розгляду матеріалів в порушення статей 33, 34 КУпАП безпідставно накладено максимальний штраф в розмірі 1360 гривень. На підставі цього вважає постанову протиправною та необґрунтованою.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 03 січня 2018 року у справі № 264/5897/17 позовні вимоги задоволені повністю, внаслідок чого, визнано протиправною та скасовано постанову Адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 1718 від 08 листопада 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 152 КУпАП.

Рішення мотивовано тим, що відповідач, визнаючи провину позивача, застосував адміністративне стягнення в межах санкції ст. 152 КУпАП шляхом накладення штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті, незважаючи на те, що ОСОБА_1 згідно довідки від 07 листопада 2016 року № є внутрішньо переміщеною особою з міста Донецька, проживає в місті Маріуполі із двома малолітніми дітьми 2006 року та 2011 років народження, що підтверджується наданими нею документами, та накладення максимального розміру штрафу в такому випадку буде вкрай важким для матеріального становища її сім'ї та дітей, тобто, в порушення вимог ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення не було враховано особу порушника, її майновий та сімейний стан, у зв'язку із цим рішення комісії про призначення штрафу в максимальному розмірі є необґрунтованим та незаконним.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в позовних вимогах позивач зазначала, що адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради не враховано особу порушника, її майновий та сімейний стан, у зв'язку з чим рішення комісії було незаконним. Цим же аргументує своє рішення і суд першої інстанції. Проте погодитись з цим апелянт не може, оскільки наявність пом'якшуючих провину підстав не надає можливості досягти кінцевої цілі накладення адміністративного стягнення - перевиховання особи. До ОСОБА_1 застосовувались адміністративні стягнення як до оскаржуваної постанови, так і пізніше. Цей факт вказує на систематичне попрання нею закону. Замість того, аби перевиховуватись, ОСОБА_1 продовжує вчиняти правопорушення, прикриваючись своїм майновим та сімейним станом. Факт того, що ОСОБА_1 є переміщеною особою з міста Донецька досить вагомий та сумний, проте це статус та наявність дітей не може надати їй право порушувати встановленні норми безперервно.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено наступне.

18 жовтня 2017 року та 23 жовтня 2017 року інспектором з благоустрою інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя та інспектором поліції були складені два протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 152 КУпАП за те, що 18 жовтня 2017 року та 23.10.2017 ОСОБА_1 самовільно встановила торгівельний стіл з продажу овочів та фруктів на міській території - об'єкти благоустрою загального користування - тротуарі біля будинку №160 по проспекту Металургів, чим порушила п.п.17 п.15.1 розділу 15 Правил благоустрою території м. Маріуполя, затвердженого рішенням міської ради № 6/8-616 від 21.06.2011.

08 листопада 2017 року Адміністративною комісією Виконавчого комітету Маріупольської міської ради було прийнято постанову №1718, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді 1360,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, визнаючи провину позивача, застосував адміністративне стягнення в межах санкції ст. 152 КУпАП шляхом накладення штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті, незважаючи на те, що ОСОБА_1 згідно довідки від 07 листопада 2016 року № є внутрішньо переміщеною особою з міста Донецька, проживає в місті Маріуполі із двома малолітніми дітьми 2006 року та 2011 років народження, що підтверджується наданими нею документами, та накладення максимального розміру штрафу в такому випадку буде вкрай важким для матеріального становища її сім'ї та дітей, тобто, в порушення вимог ч.2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення не було враховано особу порушника, її майновий та сімейний стан, у зв'язку із цим рішення комісії про призначення штрафу в максимальному розмірі є необґрунтованим та незаконним.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком, з огляду на наступне.

Спершу слід зазначити, що винність ОСОБА_1 у вчинені правопорушення не оскаржувала навіть остання. Не довів відсутності складу правопорушення і місцевий суд.

Таким чином, у випадку необґрунтованого застосування до порушника максимального розміру штрафу, суд першої інстанції мав керуватись пунктом 4 частини третьої статті 286 КАС України та змінити захід стягнення у бік зменшення. Тобто, рішення місцевого суду не може бути залишено без змін і має бути скасовано.

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 06.09.2005 № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон № 2807-IV) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2807-IV до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно зі ст. 13 Закону № 2807-IV до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам'ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

За приписами ст. 42 Закону № 2807-IV до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у порушенні правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону № 2807-IV на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Маріупольська міська рада відповідно до чинного законодавства своїм рішенням від 21.06.2011 №6/8-616 затвердила Правила благоустрою території міста Маріуполя, які на даний час діють зі змінами та доповненнями, внесеними рішеннями міської ради від 20.09.2011 №6/11-962, від 16.04.2013 №6/27-3040 та від 23.12.2016 №7/14-1099.

Так, відповідно до п. 1.2. Правил благоустрою м. Маріуполя вбачається, що Правила є обов'язковими для виконання всіма розміщеними на території міста Маріуполя органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими особами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, їх посадовими та службовими особами, органами самоорганізації населення, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають на території міста Маріуполя.

Також, Листом Міністерства доходів і зборів України від 27.09.2013 №12060/6/99-99-22-01-03-15/1182 «Щодо регулювання стихійної торговельної діяльності» вбачається, що стихійна торгівля - це торгівля фізичними особами без відповідних довільних документів про якість та безпеку реалізованих ними товарів і у невстановлених місцях рук, з землі, без дозволу райдержадміністрації на розміщення об'єкту торгівлі. Крім того, це самовільне захоплення земельних ділянок та встановлення на них малих архітектурних форм - наметів, кіосків, павільйонів та інше для заняття торговельною діяльністю.

Згідно з п.п. 17 п. 15.1 Розділу 15 Правил благоустрою території м. Маріуполя на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати засоби зовнішньої реклами, вивіски, торговельні лотки, павільйони, кіоски, металеві гаражі тощо.

Крім того, п. 1.5 передбачено, що Правила містять загальнообов'язкові на території міста норми, порушення яких тягне за собою адміністративну відповідальність на підставі ст.152 КУпАП.

Як було вже зазначено вище, 23.10.2017 о 09:00 год та 18.10.2017 о 11:20 год інспектором з благоустрою інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя та інспектором поліції були складені два протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 152 КУпАП за те, що 18 жовтня 2017 року та 23 жовтня 2017 року ОСОБА_1 самовільно встановила торгівельний стіл з продажу овочів та фруктів на міській території - об'єкти благоустрою загального користування - тротуарі біля будинку №160 по проспекту Металургів, чим порушила п.п.17 п.15.1 розділу 15 Правил благоустрою території м. Маріуполя, затвердженого рішенням міської ради № 6/8-616 від 21.06.2011.

08 листопада 2017 року Адміністративною комісією Виконавчого комітету Маріупольської міської ради було прийнято постанову №1718, якою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді 1360,00 грн.

Статтею 152 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів у вигляді накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 218 КУпАП, адміністративні комісії виконавчих органів сільських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, зокрема, передбачені статтею 152 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Судова колегія звертає увагу, що за приписами ст. 293 КУпАП, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити, зокрема, чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні.

Позивач, оскаржуючи постанову адміністративної комісії про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу, посилається на те, що відповідачем не було враховано обставини, що пом'якшують провину, однак колегія суддів дане посилання не вважає обґрунтованим, оскільки позивач неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за таке ж саме порушення, що підтверджується постановами про адміністративне правопорушення від 06.09.2017 №1274 (а.с. 39), від 11.10.2017 №1536 (а.с. 38).

Крім того, колегія суддів вважає додатково зазначити, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах адміністративної справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 18.10.2017 №001599 (а.с.23), фотознімками (а.с. 27), на яких зображена позивач під час здійснення торгівлі продуктів харчування на міській території, а також поясненнями самої ОСОБА_1 (а.с.31), відповідно до якого вона вказує, що саме вона самостійно встановила ящики та столи для торгівлі овочами та фруктами.

Таким чином, зібраними у справі доказами доведено, що висновок відповідача про винуватість позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, є обґрунтованим.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:

1) щире розкаяння винного;

2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди;

3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин;

4) вчинення правопорушення неповнолітнім;

5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:

1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її;

2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення;

3) втягнення неповнолітнього в правопорушення;

4) вчинення правопорушення групою осіб;

5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин;

6) вчинення правопорушення в стані сп'яніння.

Вивченням матеріалів справи апеляційним судом не встановлено обставин, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_1 Так, з урахуванням систематичності вчинення нею однорідних правопорушень, незважаючи на притягнення до відповідальності, пояснення ОСОБА_1 не можна розцінити як щире каяття; наявність статусу внутрішньо переміщеною особою та наявність дітей не може надати їй право систематично порушувати законодавство. Навпаки, повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, є обставиною, що обтяжує її відповідальність.

За оскаржуваною постановою позивач також двічі у різні дні вчинила однорідне правопорушення, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення.

Колегія суддів не вбачає підстав стверджувати, що відповідачем при прийнятті спірної постанови не були враховані обставини, визначені статтями 33-35 КУпАП. При цьому апеляційний суд вважає, що необхідно враховувати всі обставини, передбачені статтею 33 КУпАП, в сукупності, зважаючи на досягнення завдань, визначених статтею 1 КУпАП, серед яких є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Також апеляційний суд зауважує, що статтею 33 КУпАП визначено обов'язок застосування стягнення в межах санкції відповідної статті; врахування обставин, зазначених в цій статті, не містить заборони щодо застосування максимальної санкції.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 08.11.2017 №1718 є законною та обґрунтованою, ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному дослідженні всіх обставин та було прийнято з урахуванням всіх доказів, тому підстав для її скасування не вбачається.

Відтак, підстав для задоволення позовних вимог не існує.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 250, 310, 315, 317, 321, 322, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради - задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 03 січня 2018 року у справі № 264/5897/17 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Повне судове рішення - 27 березня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді О.О. Шишов

М.Г. Сухарьок