Справа № 191/3788/17
Суддя: Матіяш С. К.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/3788/17
Провадження № 2-а/191/158/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Матіяш С.К.

за участю секретаря - Якимчук Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, вона з 04.01.2016 року працює на посаді секретаря виконавчого комітету Дібровської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. З 05 серпня 2016 року їй була призначена пенсія за віком та вона, як отримувач пенсії, перебуває на обліку у Синельниківському відділі Дніпропетровського приміського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, який набрав чинності з 01.04.2015 року та №911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності 01.01.2016 року, з 04.01.2016 року позивачу було припинено виплату пенсії за віком, оскільки вона працювала в органі місцевого самоврядування. Враховуючи, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII від 02.03.2015 року, який набрав чинності з 01.04.2015 року та №911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності 01.01.2016 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ін., позивач вважає, зо Дніпровське приміське об'єднане управління ПФУ Дніпропетровської області повинно було виплатити їй пенсію за віком з 04.01.2016 року, а тому 27.07.2017 року звернулась із відповідною заявою до відповідача. Згідно відповіді №1265/03/09 від 07.08.2017 року Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області позивачу було відмовлено у ви платі пенсії за 2016 рік, оскільки вона з 04.01.2016 року займає посаду особи місцевого самоврядування і призначена пенсія за віком не виплачується по 31.12.2016 року. Позивач ОСОБА_1, посилаючись на ст. ст. 19, 22, 64 Конституції України, вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та відмову у виплаті пенсії за 2016 рік неправомірними та такими, що порушують її конституційні права та просить суд: 1) визнати неправомірними дії Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (Синельниківський район) щодо припинення виплати їй, ОСОБА_1, пенсії по віку, призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та відмови в її поновленні; 2) зобов'язати Дніпровське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області вчинити певні дії, а саме: поновити виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» з 04 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та виплатити суму недоотриманої пенсії з 04 січня по 31 грудня 2016 року; стягнути з відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 10 розділуVII Перехідних положень КАС України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До початку судового засідання позивач надала суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог та можливість розгляду справи за її відсутності.

Суд, за ініціативою представника відповідача, до ухвалення рішення, вирішив питання щодо заміни відповідача по справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідно до Постанови КМУ від 08.11.2017 року №821 в зв'язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України, зокрема Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, враховуючи, що реорганізація відбулася після звернення позивача до суду з позовом, що відповідає положенням ст. 48 КАС України.

Представник відповідача надав суду заяву про невизнання заявлених та вимог, в зв'язку із чим просила суд відмовити в позові.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Оцінивши наведені позивачем та відповідачем обставини і перевіривши достатність наявних у справі доказів для їх встановлення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.5 КАС України кожній особі надається право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно зі ст.4 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, згідно наданої суду копії пенсійного посвідчення НОМЕР_2 (Серія НОМЕР_1) є пенсіонером (а.с.7), якій призначено пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач перебуває на обліку в Дніпровському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1, остання 04 січня 2016 року прийнята на підставі розпорядження №1-к від 04.01.2016 року, на посаду посадової особи місцевого самоврядування (а.с.11), яку займає до теперішнього часу.

22 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою щодо з'ясування причини зупинення з 04.01.2016 року по 31.12.2016 року виплати їй призначеної пенсії за віком.

Листом від 07.08.2017 року №1265/03/09Дніпровське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повідомило позивача про те, що Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: тимчасово, у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Далі, Законом України від 24.12.2015 року №911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», дію статті 47 тимчасово подовжено до 31.12.2016 року. Оскільки ОСОБА_1 з 04.01.2016 року займає посаду особи місцевого самоврядування (в пенсійній справі міститься копія трудової книжки про вихід на роботу та особиста заява від 10.02.2016 року), призначена пенсія за віком не виплачується по 31.12.2016 року. Після звільнення з роботи виплата пенсії, відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VII, було внесено зміни в порядок виплати пенсій особам, які отримують пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у період їх роботи в органах місцевого самоврядування, на посадах помічників - консультантів народного депутата України, службовців Національного банку України, судових експертів, зайняття посад державної служби, та посад передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», а саме:

2.1. Відповідно до внесених змін, тимчасово, у період по 31 грудня 2017 року, посадовим особам місцевого самоврядування (ч. 7 ст. 31 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування») (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

У наданому суду відповідачем запереченні проти позову викладено аналогічні обґрунтування підстав тимчасової невиплати працюючому позивачу пенсії за віком в період з 04.01.2016 року по 31.12.2016 року, в зв'язку із чим просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні даного позову, зазначивши окрім того, про пропуск останньою шестимісячного строку звернення нею до суду.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 не погодившись із листом відповідача від 07.08.2017 року Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, вважала, що її право на отримання пенсії порушено, тому 25.10.2017 року звернулась до суду із даним позовом на захист своїх прав.

З викладеного вбачається відсутність порушеного позивачем ОСОБА_1 процесуального шестимісячного строку звернення до суду, який почався 07.08.2017 року, тому посилання представника відповідача в цій частині заперечення проти позову є необґрунтованим.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.04.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ, яким частину 7 статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 2 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Пунктом 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, у частині сьомій статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінено цифрами і словами "1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року".

Згідно п.2розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України "Про державну службу" поширювалась на органи і посадових осіб місцевого самоврядування лише в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

З 01 травня 2016 року втратив чинність Закон, який, у відповідності до п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» поширював свою дію на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд зазначає, ч 1ст.2 ЗУ "Про службу в органах місцевого самоврядування» чітко визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Отже, правовий статус посадової особи органу місцевого самоврядування встановлений законодавством, що регулює суспільні відносини з приводу діяльності органів місцевого самоврядування в України, а не іншими нормативно-правовим актами, в тому числі ЗУ «Про державну службу»

При цьому, саме із отриманням статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, а не з правом на призначення спеціальних пенсій, законодавець пов'язує факт припинення виплати пенсії особі, яка працює в органах місцевого самоврядування, про що прямо зазначено в п. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, з 01 січня 2016 року єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на роботі в органах місцевого самоврядування. Таке обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера на відповідній посаді та за відповідних умов, виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії згідно чинного законодавства.

Отже, суд вважає, що дії відповідача щодо тимчасової невиплати пенсії позивачу ОСОБА_1 у період її служби з 04.01.2016 року по 31.12.2016 року в органах місцевого самоврядування, призначеної відповідно до законодавства України, правомірними.

Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015р. №911, та окремі положення ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» неконституційними не визнані, тобто є чинними та підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 21 зазначеного Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування», чинній на час виникнення спірних відносин, містить зобов'язання для органів ПФУ щодо припинення виплати будь-якого виду пенсії особам які працюють в органі місцевого самоврядування та не має жодних виключень щодо пенсіонерів, які отримують пенсію за віком.

Враховуючи викладене, діюче законодавство України, суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, тому в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до вимог ст.139 КАС України, не підлягають присудженню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 9, 77, 122, 139, ч. 4 ст. 229, 242, 244, 246 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. К. Матіяш