Справа № 816/250/18
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/250/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Панькіної А.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправною бездіяльність Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії з 01.05.2017 по теперішній час, зобов'язання поновити виплату ОСОБА_2 пенсії за віком з 01.05.2017.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що згідно відповіді Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 31.05.2017 №4188/02-24 ОСОБА_2 призупинено виплату пенсії з 01.05.2017 у зв'язку з відсутністю його за адресою фактичного проживання. Зазначав, що підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", однак вказаним законом не визначено такої підстави припинення виплати пенсії, як відсутність за місцем фактичного проживання.

13.02.2018 відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що 10.04.2017 управлінням соціального захисту населення Миргородської міської ради складено акт №852 обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яким встановлено відсутність за місцем фактичного проживання гр. ОСОБА_2 У відповідності з пп. 2п. 12, п. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, у зв'язку з відсутністю позивача за адресою фактичного проживання, на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб №3 від 20.04.2017, виплата пенсії гр. ОСОБА_2 призупинена із 01.05.2017, з першого дня місяця, що настає за тим у якому прийнято рішення про припинення соціальних виплат. Зазначав, що до цього часу позивачем не подано до управління заяви про відновлення виплати йому пенсії та довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, а тому задоволення його позовних вимог є безпідставними, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні, 19.03.2018, представником позивача надано відповідь на відзив, у якому зазначено, що позивач вважає протиправним та безпідставним призупинення виплати йому пенсії за віком, призначеної довічно; підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та обгрунтовує їх нормами матеріального права, викладеними в позовній заяві та наполягає на її задоволенні у повному обсязі. Вказував на те, що згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та розгляд справи повідомлений належним чином. У відзиві на позов відповідач, крім іншого, просив розглядати справу за відсутності представника управління.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно посвідчення, виданого Калінінським УПФУ м. Донецьк від 31.10.2002 року, ОСОБА_2 є пенсіонером за віком з 08.10.2002 року довічно.

З довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 24.11.2014 №, ОСОБА_2 перебуває на обліку, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: пров. Пирогова, 8, м. Миргород, 37602.

ОСОБА_2 взято на облік у Миргородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, як переміщену особу з тимчасово окупованої території та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

20.04.2017 року рішенням №3 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам позивачу припинено соціальну виплату внутрішньо переміщеної особи на підставі подання управління соціального захисту населення №852 від 10.04.2017 року та акту обстежень №852 від 10.04.2017 року.

Розпорядженням Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від25.04.2017 припинено виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2017 року.

Згідно листа Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 31.05.2017 року №4188/02-24 виплату пенсії було припинено на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб №3 від 20.04.2017, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 10.04.2017 №852.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача по невиплати пенсії порушує його конституційне право на соціальний захист, право на одержання пенсії, в зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить із наступного.

Положеннями ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

За приписами ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Нормами ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 перебуває на обліку у Миргородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та до 01.05.2017 отримував пенсію за віком на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2014 №.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Судом встановлено, що довідка про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.7.1 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Із вищезазначеного вбачається, що законодавцем чітко встановлено підстави, для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб та підстави за наявності яких орган пенсійного фонду може припинити виплату пенсії тимчасово переміщеній особі.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 24.11.2014 № органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Разом з тим, як зазначалося вище підставою для припинення виплати позивачу пенсії органом пенсійного фонду зазначено рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №3 від 20.04.2017, в якому зазначено про припинення соціальної виплати внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_2

Так, з рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №3 від 20.04.2017 вбачається, що єдиною підставою для припинення соціальної виплати став акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 10.04.2017 №852.

Відповідно до наданої копії акту, в останньому зазначено лише про відсутність заявника на момент проведення перевірки за вказаною адресою. Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що вказана обставина, з огляду на відсутність жодних інших даних та доказів встановлення підтвердження не проживання позивача за вказаною адресою або повернення до покинутого місця проживання, не є достатнім та належним підтвердженням того, що ОСОБА_2 не проживає за фактичним місцем проживання.

Крім того, як зазначалося судом вище, у відповідності до ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 63 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п.п. 1, п. 10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 41/26486, начальник управління керує діяльністю управління, персонально відповідає за виконання покладених на управління завдань.

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що від імені органу Пенсійного фонду за наслідками розгляду відповідних матеріалів рішення про припинення виплати пенсії підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов'язків).

У відповідності до п.п.1, 14 п.10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 (зі змінами), начальник управління здійснює керівництво управлінням Фонду, розподіляє обов'язки між своїми заступниками.

Як вбачається з матеріалів справи, питання припинення пенсії позивачу вирішено розпорядженням начальника відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Миргородського об'єднаного управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.04.2017 року рахунок №151271.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідачем був порушений встановлений законом спосіб прийняття рішення про припинення пенсії позивачу та права позивача порушені рішенням органу пенсійного фонду, а не його бездіяльністю по невиплаті пенсії, тому обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати розпорядження Миргородського об'єднаного управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.04.2017 року про припинення виплати пенсії позивачу з 01.05.2017, зобов'язати Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії за віком, починаючи з 01 травня 2017 року.

За викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Крім того, в судовому засіданні, 15.03.2018, представником позивача заявлено клопотання про розподіл судових витрат на надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн.

Вирішуючи дане клопотання, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_2 при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складає 352,40 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва №2698 від 07.11.2007.

12.12.2017 між ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_1 (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №12-12/2016-1.

15.01.2018 між ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_1 (адвокат) укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №12-12/2016-1.

Так, зі змісту угоди від 15.01.2018 сторони домовилися про те, що Клієнт зобов'язаний сплатити вартість послуг в розмірі 10000,00 грн.

16.02.2018 позивачем на виконання умов зазначеної додаткової угоди сплачено 10000 грн., що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 16.02.2018.

При цьому законодавством не встановлено права суду змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд бере до уваги що позивач документально підтвердив сплату 10000 грн. на виконання договору про надання правової допомоги. Тобто цей гонорар був фактичним.

Дослідивши описи виконаних робіт про обсяг наданих послуг та використання робочого часу згідно з договором, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, враховуючи також, що судовий розгляд справи відбувався неодноразово, суд приходить висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 10000 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (провулок Кобзарський, буд.8, м. Миргород, Полтавська область, 37602, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Гоголя, 107, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 25 квітня 2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 травня 2017 року.

Зобов'язати Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії за віком, починаючи з 01 травня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області () на користь ОСОБА_2 (провулок Кобзарський, буд.8, м. Миргород, Полтавська область, 37602, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок) та витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27 березня 2018 року.

Суддя ОСОБА_3