Справа № 818/1793/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1793/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду, м. Суми, від 21.12.2017, суддя С.М. Глазько, , повний текст складено 26.12.17 по справі № 818/1793/17

за позовом ОСОБА_1

до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України

про визнання відмови протиправною та стягнення горошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправною відмову Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за 17 років вислуги;

- стягнути з Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1, 53 717, 88 грн. недоплаченої їй одноразової грошової допомоги за вислугу років.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач листом № 22-1542-17/п-662 від 09.11.2017 відмовив їй у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Підставою для відмови у виплаті грошової допомоги вказано те, що позивач при попередньому звільненні з органів внутрішніх справ набула право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку з чим їй підлягає обрахуванню для виплати вихідної допомоги виключно час роботи у відповідача тобто, 3 роки.

Позивач вважає таку відмову у виплаті грошової допомоги протиправною, оскільки під час попереднього звільнення вона не набувала права на відповідну виплату.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Північно - Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання відмови протиправною та стягнення грошової допомоги - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною відмову Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за 17 років вислуги. Стягнуто на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1, ІПН № НОМЕР_1) з Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (61010, вул. Нетіченська, 14, м. Харків, ), 53 717, 88 грн. ( п'ятдесят три тисячі сімсот сімнадцять гривень 88 коп.) недоплаченої їй одноразової грошової допомоги за вислугу років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України подано апеляційну скаргу, вважають рішення суду незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права. Зазначають, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що позивачка при звільненні з органів МВС України станом на 14.09.2011 року не мала права на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені, оскільки на той період, нібито, не мала права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі чого ухвалив рішення про стягнення цієї допомоги з управління за час проходження служби позивачкою в органах МВС. У відповідності зі статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Вказують, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. А тому, при звільненні з управління ОСОБА_1 отримала одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в управлінні (за три роки служби), оскільки при попередньому звільненні з органів внутрішніх справ вона мала право на отримання такої допомоги. Відповідно до ст. 9 Закону (в редакції на момент звільнення позивачки з органів МВС) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Право на пенсію за цим Законом, тобто право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, у відповідності до п. «б» статті 1-2 мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту. Таким чином, ОСОБА_1 при попередньому звільненні мала право на пенсію за цим Законом та набула право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з органів МВС в розмірі 25% відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки звільнялась за власним бажанням. А враховуючи це, дії управління по виплаті їй одноразової грошової допомоги при звільнені лише за період проходження служби в управлінні - є правомірними. Зазначають, що відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону, Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» і ця постанова є порядком застосування Закону, в тому числі і в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільнені. Таким чином, норми Закону є загальними, а норми п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 є спеціальними при застосуванні до спірних правовідносин. Пунктом 10 Порядку № 393 регламентовано, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вказують, що зазначеним особам, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги. При цьому, на момент звільнення позивача з ОВС України, у пункті 10 мова про вислугу років не йшлась, тобто особи, які на той момент проходили службу в органах внутрішніх справ, незалежно від вислуги, пенсії, інших соціальних гарантій, мали право на виплату одноразової грошової допомоги. І в даній частині Постанова № 393, виходячи з наведеного вище, не суперечить Закону, а є Порядком його застосування. На підставі викладеного просять задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2018р. відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду на 15.03.18р. на 14:00 год.

Сторони в судове засідання 15.03.2018р. не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Від імені представника позивача да суду надійшов лист про відкладення розгляду справи у зв'язку зі знаходженням позивача на стаціонарному лікуванні та у зв'язку з тим, що представник позивача зайнята в іншому судовому процесі.

Клопотання від представника позивача ОСОБА_3 надійшло на електронну пошту Харківського апеляційного адміністративного суду.

Проте, вказані файли не підписані електронним цифровим підписом, що підтверджується актом про відсутність ЕЦП.

Відповідно до п.п. 2.2.18. п.2.2 Інструкції для підтвердження офіційного статусу документів, отриманих електронною поштою, не скріплених електронно-цифровим підписом, або отриманих каналами факсимільного зв'язку, повинні бути надані (надіслані) їх оригінали.

За приписами статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року N 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Таким чином, оскільки клопотання не містить електронного цифрового підпису, у суду відсутні підстави для його задоволення.

Крім того, лист представника позивача взагалі не містить посилань на його підпис ( позначки підпис).

Крім того, колегія суддів вважає клопотання представника позивача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Заявник жодним чином не обґрунтовує та не надає доказів підтверджуючих неможливість представника позивача та позивача взяти участь у судовому засіданні ( відсутні докази знаходження позивача на стаціонарному лікуванні та докази зайняття представника позивача в іншому судовому засіданні) .

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходила службу в органах внутрішніх справ УМВС України в Сумській області з 12.11.1994 по 14.09.2011, звільнена наказом УМВС України в Сумській області від 14.09.2011 № 184 о/с, за ст. 64 п. " ж" - за власним бажанням (а.с.18). На момент звільнення з ОВС вислуга років у календарному обчисленні становила - 16 років 10 місяців 02 дні.

З 25.09.2013 по 22.09.2017 позивач проходила службу у Державній кримінально - виконавчій службі України. Наказом № 250 / ОС-17 від 22.09.2017 начальника Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України майора внутрішньої служби ОСОБА_1, начальника Краснопільського районного сектору з питань пробації Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України звільнено зі служби за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу). Вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення з Державної виконавчої служби України в календарному обчисленні складала 20 років 9 місяців 29 днів, для нарахування грошової допомоги 20 років 9 місяців 29 днів.

В подальшому відповідач вніс зміни в наказ № 250 / ОС-17 від 22.09.2017, а саме було змінено розмір стажу для нарахування грошової допомоги, а саме замість 20 років 9 місяців 29 днів було зазначено 3 років 11 місяців 27 дні. Вказане виправлення відповідач пояснив допущеною арифметичною помилкою працівником, який готував до підпису наказ. Нову редакцію вказаного наказу позивач отримала 07 листопада 2017 року (як вказує відповідач), однак у зв'язку з відмовою позивача засвідчити факт отримання вказаного наказу працівниками відповідача був складений відповідний акт від 07.11.2017 (а.с.35).

Відповідно до розрахунку грошової допомоги при звільненні зі служби, позивачу при звільненні зі служби з посади начальника Краснопільського районного сектору з питань пробації Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 календарних роки служби в розмірі 9 479, 62 грн. (середньомісячне грошове забезпечення - 6 319, 75 грн.).

Відповідач при визначенні стажу та розміру одноразової грошової допомоги при звільненні врахував виключно 3 роки служби позивача саме у відповідача. Відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні за 17 років, відповідач послався на ч.6 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідно до якої, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідач зазначає, що не зважаючи на листи надані позивачем з передостаннього місця роботи в яких зазначено, що позивач на час звільнення з роботи (14.09.2011) не набувала права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% (19-24), все одно вважає, що на вказані виплати позивач має право.

На час звільнення позивача з органів внутрішніх справ, а саме 14.09.2011, ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» діяла в наступній редакції: особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ст. 12 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на 14.09.2011) пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Особам, які є інвалідами війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

Як встановлено у судовому засіданні станом на 14.09.2011 (звільнення з ОВС) позивач не набула права на призначення та отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», про що не заперечував відповідач в своїх письмових запереченнях та його представник у судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, доводи відповідача по справі відносно того, що ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не пов'язує право отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з правом призначення та отримання пенсії відповідно вказаного закону є помилковими.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на постанову КМУ від 17 липня 1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» в п.п.2 п.10 ч.2, якої зазначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів зазначає, що вказана постанова прийнята відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і Постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону Кабінет Міністрів України, а тому дана постанова, як підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити самому закону.

Відповідно до наданого сторонами розрахунку (а.с.56) місячне грошове забезпечення позивача складало 6319,75 грн., а тому недоплачена сума одноразової грошової допомоги при звільнені за 17 років складає 53717,88 грн. ((6319,75/2)*17). У зв'язку з тим, що відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті вказаної суми, суд погоджується з вимогою позивача, що належним шляхом захисту порушеного права, є саме стягнення даної суми на користь позивача.

Будь які зауваження щодо розрахунку недоплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільнені, зробленого судом першої інстанції, відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 250, 308, 310, п. 1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326, Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 по справі № 818/1793/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Л.В. Тацій