Справа № 208/7545/16-а(2-а/208/55/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2017 року справа № 208/7545/16-а(2-а/208/55/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.,

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 березня 2016 року

у адміністративній справі № 208/7545/16-а(2-а/208/55/17) за позовом ОСОБА_1 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про спонукання до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а :

Ухваленою в скороченому провадженні 16 березня 2016 року постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 березня 2016 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, та зобов'язано Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області взяти на облік, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 р. із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством України, а також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у сумі 551,20 гривень

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем в апеляційному порядку з підстав її незаконності, неврахування судом фактичних обставин, та порушення норм матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини, у зв'язку з чим просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивачки в повному обсязі.

Зокрема, апеляційна скарга відповідача мотивована не врахуванням судом першої інстанції положень вимог п.1.5, п.2.22, п.2.8, п.4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного1 фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-2), зареєстрованого» в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), які свідчать про відсутність правових підстав для взяття позивачки на облік Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, витребування пенсійної справи ОСОБА_1, та поновлення їй пенсійних виплат з 07.10.2009 року, у тому числі і у зв'язку з пропуском встановленого с.99 КАСУ строку звернення до суду за захистом. Також акцентує увагу апеляційного суду на те, що пенсія позивачці була призначена за Законом України «Про пенсійне забезпечення», яким передбачено право особи на пенсію лише на умовах, передбачених законодавством або міжнародними договорами, а з Ізраїлем не укладено міжнародного договору щодо пенсійного забезпечення громадян України, які постійно проживають на території Ізраїля.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу відповідача, позивачкою по справі та її представниками до апеляційного суду не подавалося.

Перевіривши під час апеляційного перегляду даної справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про задоволення позову ОСОБА_1

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.10.2016 р. представник позивачки по цій справі, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності (а.с.11) звертався до Дніпродзержинського об'єднаного УПФУ Дніпропетровської області із заявою (а.с.4, 5), в якій просив у зв'язку з проведенням на території Донецької області АТО взяття на облік пенсіонера ОСОБА_1 за місцем його (представника) знаходження (проживання), та витребувати з УПФУ м.Дебальцево пенсійну справу, або відновити та поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком з 07.10.2009 р. із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством України. Проте, листом № 11368/05/40 від 02.11.2016 р. (а.с.3) відповідач повідомив представника позивачки , що заява подається пенсіонером особисто за місцем проживання (реєстрації), і у зв'язку з не наданням довідки уповноважених органів про місце проживання ОСОБА_1 в м. Камянскому законних підстав для прийняття на облік ОСОБА_1 та для поновлення їй виплати пенсії не має, що й стало підставою для звернення позивачки до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції брав до уваги письмові заперечення Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області проти задоволення позову (а.с.20-21), в яких відповідач посилався на не подання ОСОБА_1 особисто заява на запит її пенсійної справи за новим місцем проживання та про поновлення виплати пенсії за місцем її перебування на обліку як одержувача пенсії, також як і не подавалися паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування і заява про поновлення, що суперечить положенням п.1.5, п.2.22, п.2.8, п.4.12 Порядку № 22-1, та на пропущення позивачкою визначеного ст.99 КАСУ строку звернення до суду, що є підставою для залишення без розгляду вимоги позивачки в частині виплати їй пенсії з 07.10.2009 року.

На спростування зазначених в попередньому абзаці заперечень пенсійного органу, суд першої інстанції правильно послався на те, що постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» - не регулюють питання відносно виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції, а відповідно до вимог ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачка має право на отримання пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Крім того, на підтвердження обґрунтованості вимог позивачки у цій справі та на спростування доводів пенсійного органу, суд першої інстанції виходячи з положень ч.1 ст.5, ч.1 ст.6, п.9 ч.1 ст.16, ч.2 ст.27, ч.1,2 ст.42, п.2 ч.1 ч.2 ст.49, ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і п.16 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846; рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009; а також на рішення Верховного Суду України від 06 жовтня 2016 року в справі № 21-2419а15, Вищого адміністративного суду від 06.10.2015р. по справі № К/800/34637/15 та Європейського суду з прав людини по справам «Пічкур проти України», «Вілліс проти Сполученого Королівства», «Ван Раалте проти Нідерландів», «Хонякіна проти Грузії» «Суханов та Ільченко проти України» - дійшов обґрунтованого висновку, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права позивачки на отримання раніше призначеної їй пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону, і відповідно, з цього часу управління Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яке є правонаступником Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, має відновити виплату пенсії ОСОБА_1, яка виїхали на постійне місце проживання за кордон та до наступного часу перебуває як громадянка України на обліку в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

Задоволення вимог позивачки у цій справі в частині виплати їй одночасно з пенсією і надбавки до пенсії, як дитині війни, у зв'язку з тим, що станом на 2 вересня 1945 року її вік складав 8 років, узгоджуються з положеннями ч.1 ст.6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а визнане судом право позивачки на отримання одночасно з пенсією інших підвищень, індексацій грошових доходів населення та доплат, як не працюючому пенсіонеру, на думку судової колегії відповідає вимогам ч.1, ч.2 ст.42 і ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за змістом яких, пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, а обчислений за раніше діючим законодавством розмір пенсії за віком підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, оскільки право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України (ст.24, ст.46 Конституції України), та забезпечується шляхом: рівності конституційних прав і свобод громадян, та рівності перед законом, без будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками; а також правом кожного громадянина на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування щодо рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат прописані також в ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи рішення суду першої інстанції у цій справі законним в повному обсязі, судова колегія на спростування наведених відповідачем в апеляційній скарзі доводів акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 пенсію за віком отримувала за місцем свого постійного проживання в м. Дебальцево Донецької області до листопада 1995 року, тобто, до виїзду на постійне проживання до Ізраїлю. Виплата пенсії була припинена ОСОБА_1 виплатою на підставі діючих на той час положень ч.1 ст.49 та ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і не була відновлена виплатою з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 7 жовтня 2009 року, яким положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07. 2003 р. № 1058-IV було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), хоча вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачці виплати раніше призначеної їй пенсії.

Окрім того, судова колегія звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 передбачалось, що Верховна Рада України повинна привести у відповідність до Конституції України положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 р.),

Обговорюючи доводи апеляційної скарги відповідача щодо пропущення позивачкою строку звернення до суду за захистом своїх прав, судова колегія бере до уваги постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2014 (а.с.6-8) за текстом якої за ОСОБА_1 визнано право на відновлення саме з 07.10.2009 р. раніше призначеної пенсії за віком як не працюючому пенсіонеру, що була припинена виплатою у зв'язку з її виїздом на постійне місце проживання за кордон, а також якою визнано протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України щодо не передачі за належністю заяви ОСОБА_1 від 04.11.2013 р. про відновлення виплати їй раніше призначеної пенсії за віком, що відповідно свідчить про те, що позивачка вживає усі можливі заходи задля захисту своїх пенсійних прав починаючи з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 7 жовтня 2009 року, а не вирішення до наступного часу по суті питання про відновлення позивачці раніше призначеної їй пенсії за віком - є незалежним від неї особисто, та не є ї виною.

За наведених в попередньому абзаці обставин, вирішуючи питання щодо періоду за який відповідач по справі зобов'язаний здійснити нарахування та виплату раніше призначеної позивачці пенсії за віком, судова колегія виходячи з положень ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнає, що позивачка має право на отримання пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, а відповідно до абзацу 3 ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії позивачки за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, має бути підвищений з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону, якими визначено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи стосовно відсутності правових підстав для взяття позивачки на облік Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області і витребування пенсійної справи ОСОБА_1 з УПФУ м.Дебальцево для поновлення їй пенсійних виплат, не можуть братися до уваги, оскільки попереднє перебування ОСОБА_1 на обліку за місцем її проживання, тобто, на непідконтрольній території Донецької області, на якій тимчасово припинена діяльність органів державної влади України на період проведення АТО, також як і не урегульованість чинним законодавством до наступного часу питання про виплату пенсій громадянам України, які проживають за її межами - не є перешкодою в забезпеченні гарантованого статтями 24, 25, 46 Конституції України на соціальний захист позивачки у старості, оскільки відмова у виплаті ОСОБА_1, як громадянину України, у відновленні виплати раніше призначеної їй пенсії за віком буде свідчити лише про дискримінаційне поводження з особою за ознаками місця її проживання.

Не може бути також підставою для позбавлення позивачки права на пенсію у зв'язку з відсутністю механізму постановки на облік та відновлення і виплати пенсії громадянам України, які раніше отримували пенсію проживаючи на непідконтрольній території Донецької області та виїхали на проживання за кордон, оскільки за практикою Європейського Суду з прав людини це породжує дискримінацію громадян України які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції, а тому порушено право позивачки повинно бути відновлено саме тим територіальним пенсійним органом, до якого вона звернулася з відповідною заявою, тобто, відповідачем по справі.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія визнає обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про безперечність права позивачки на отримання пенсії за віком, а виходячи з того, забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань, у відповідача по справі не було правових підстав для відмови позивачці у відновленні виплати раніше призначеної їй пенсії.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та прийнято законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 березня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст.241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, судова колегія -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення, постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 березня 2016 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов