Справа № П/811/2636/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2018 року

Київ

справа № П/811/2636/15

провадження № К/9901/6873/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О. В.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Міністра юстиції України про визначення наявності порушення та зобов'язання особисто розглянути скарги, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду постановлену 12 травня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Жука Р.В., суддів - Брегея Р.І., Дегтярьової С.В., постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду, прийняту 12 травня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Жука Р.В., суддів - Брегея Р.І., Дегтярьової С.В., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, постановлену 14 липня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Чередниченко В.Є. суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

у с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- констатувати систематично повторяємо порушення статей 7, 16, 19 Закону України «Про звернення громадян», антикорупційного законодавства, вчинені при розгляді заступниками міністра скарг, направлених 19 липня 2014 року, 12(13) серпня 2014 року, 10 вересня 2014 року, відсутності особистого розгляду керівником установи оскаржень;

- зобов'язати відповідача виконати частину четверту статті 7, частину першу статей 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», особисто розглянути направлені 19 липня 2014 року, 12(13) серпня 2014 року та 10 вересня 2014 року скарги щодо аморальних вчинків як агента юстиції нотаріуса ОСОБА_2;

- визнати порушення Закону України «Про звернення громадян», антикорупційного законодавства, фактичної відсутності вивчення i розгляду по cyтi матеріалів оскаржень направлених 19 лютого 2015 року, 11 травня 2015 року, 9 липня 2015 року, судових рішень від 28 січня 2015 року, 20 травня 2015 року у справі №22-ц/781/50/15, від 25 червня 2015 року, 7 жовтня 2015 року у справі №22-ц/781/59/15, від 14 квітня 2015 року у справі №405/4513/14-а, якими підтверджено порушення нотаріуса ОСОБА_2 з причетністю до корупційних вчинків, не надання відповіді за вимогами частини четвертої статті 7, частини першої статті 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», особисто як керівником установи, органу влади;

- визнати порушення Закону України «Про звернення громадян», антикорупційного законодавства, фактичної відсутності вивчення i розгляду матеріалів звернень від 6 листопада 2015 року, 14 грудня 2015 року, подальшого оскарження від 14 грудня 2015 року щодо неприпустимості призначення на посаду юстиції особи ОСОБА_2, яка визнана численними судовими рішеннями правопорушником;

- зобов'язати відповідача надати (викласти) оцінку наведеним фактам, доводам i направленим судовим рішенням, особисто розглянути заяву від 6 листопада 2015 року, скаргу від 14 грудня 2015 року виниклих з корупційного скандалу наміру призначення на посаду юстиції ОСОБА_2;

- зобов'язати надати вичерпні i обґрунтовані відповіді на всі наведені доводи скарги 14 грудня 2015 року за підписом керівника установи, міністра;

- стягнути нанесені збитки почтового відправлення у сумі 20,15 гривень при вимушеному оскаржені 11 травня 2015 року неналежного i неповного розгляду звернення від 19 лютого 2015 року;

- за статтею 24 Закону України «Про звернення громадян» покласти майнову відповідальність, стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 гривень, яка є компенсацією втрати часу сил, нервування, порушення мого звичайного способу життя у виснажливому протистоянні з відповідачем на протязі 2014-2015 років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 2014 року неодноразово звертався та інформував Міністерство юстиції України про наявність суттєвих недоліків у кадровій політиці підбору кадрів, неприпустимому формуванні у приватних нотаpiyciв, які виконують делеговані повноваження міністерства, корупції в органах юстиції м. Кіровограда, не реагуванні на жахливі вчинки приватного нотаріуса ОСОБА_2 щодо невиконання ним забороняючої ухвали, порушення прав інших ociб створенням офісу.

У зв'язку з неналежним розглядом Міністерством юстиції України його звернень на протязі 2014 року, позивач змушений був звернутися зі скаргою та належним розглядом попередніх заяв до керівника установи.

Так, 19 лютого 2015 року позивач на адресу відповідача направив заяву про проведення перевірки нотаріуса ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про запобігання i протидію корупції». Після отриманої відповіді позивач 11 травня 2015 року звернувся до відповідача зі скаргою на неналежний розгляд заяви від 19 лютого 2015 року.

06 листопада 2015 року позивач звернувся з інформаційним запитом до відповідача про надання інформації щодо розгляду кандидатури ОСОБА_2 на призначення держслужбовцем до органів юстиції.

14 грудня 2015 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про проведення перевірки нотаріуса ОСОБА_3 відповідно до вимог Закону України «Про запобігання i протидію корупції».

Відповіді на запит від 06 листопада 2015 року та заяву від 14 грудня 2015 року відповідач не надав. Позивач вважає, що під час розгляду вищезазначених звернень та заяв відповідачем порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян» та завдано йому майнову шкоду.

Кіровоградський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 травня 2016 року залишив без розгляду позов в частині вимог щодо констатування систематично повторяємих порушень статей 7, 16, 19 Закону України «Про звернення громадян», антикорупційного законодавства, вчинені при розгляді заступниками міністра скарг, направлених 19 липня 2014 року, 12(13) серпня 2014 року, 10 вересня 2014 року, відсутності особистого розгляду керівником установи оскаржень та зобов'язання відповідача виконати частину четверту статті 7, частину першу статей 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», особисто розглянути направлені 19 липня 2014 року, 12(13) серпня 2014 року та 10 вересня 2014 року скарги щодо аморальних вчинків як агента юстиції нотаріуса ОСОБА_2

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 12 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовив.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, просив скасувати їх рішення, та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частини третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Разом з тим, Верховний Суд відзначає, що приписами статті 195 КАС України (в його редакції чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) було передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду (частина третя статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з матеріалів справи, що в апеляційній скарзі позивач оскаржував ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду постановлену 12 травня 2016 року, якою адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду встановленого статтею 99 КАС України.

У свою чергу, залишаючи без змін постанову суду першої інстанції, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд зробив висновок про її обґрунтованість та законність лише по суті позовних вимог, які були предметом розгляду судом першої інстанції, залишивши повністю поза увагою доводи позивача щодо скасування ухвали про залишення позовних вимог в частині без розгляду.

Проаналізувавши зміст ухвали суду апеляційної інстанції, Верховний Суд дійшов до висновку, що вона є завчасною, оскільки була прийнята без повного і всебічного дослідження заявлених позивачем в апеляційній скарзі вимог, які мають визначальне значення для правильного вирішення цієї справи.

За змістом норми частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

З усього вищенаведеного слідує, що Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом фактично не проведено перегляд ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог Глави 1 Розділу Ш Кодексу адміністративного судочинства України, а тому її законність не може бути перевірена Верховним Судом як судом касаційної інстанції.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року в цій справі скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

О. В. Білоус