Справа № 414/173/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №414/173/15-а

адміністративне провадження №К/9901/13087/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 414/173/15-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровську Луганської області, Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій та рішення суб'єкта владних поноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кремінського районного суду Луганської області, прийняту 15 жовтня 2015 року у складі судді Акулова Є.М. та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду, прийняту 17 грудня 2015 року у складі колегії суддів: головуючого - Гайдара А.В., суддів: Василенко Л.А., Ханової Р.Ф.,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій визнати протиправним та скасувати рішення УПФ України в м. Кіровськ Луганської області про відмову у призначенні пенсії та зобов'язати УПФ України в Попаснянському районі Луганської області призначити та сплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши період участі в бойових діях.

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 15 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в місті Кіровськ Луганської області з приводу відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах - неправомірними та скасовано рішення суб'єкта владних повноважень від 25 червня 2014 року. Вимогу позивача про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити та сплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши період участі в бойових діях - залишено без розгляду.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровську Луганської області про відмову в призначенні пенсії від 25 червня 2014 року. У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Як встановлено, ОСОБА_1 з 06 лютого 1986 року прийнятий учнем поверхневого гірника 1 розряду; 08 березня 1986 року переведений гірником поверхні 3 розряду дільниці ШТ; 20 серпня 1986 року переведений учнем гірника підземного 1 розряду з повним робочим днем під землею на ділянці ШТ; 21 жовтня 1986 року звільнений в зв'язку з проходженням військової служби; 21 жовтня 1986 року переведений підземним гірником 2 розряду з повним робочим днем під землею на ділянці ШТ.

ОСОБА_1 брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.

28 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Кіровськ Луганської області з заявою про призначення йому пенсії.

Рішенням від 25 червня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Кіровськ Луганської області відмовлено позивачу в задоволенні заяви щодо призначення пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності довідки про період участі у бойових діях.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що враховуючи наявність у позивача відповідних записів у належним чином оформленій трудовій книжці та військовому квитку, дії УПФУ в місті Кіровськ Луганської області щодо відмови призначити пенсію на пільгових умовах є протиправними.

У позові про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити пенсію суд апеляційної інстанції відмовив з огляду на те, що позивач не звертався з заявою встановленого зразку про призначення пенсії до вказаного управління.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування судових рішень та прийняття нового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права при прийнятті рішень у частині залишення позовних вимог без розгляду та відмови у позові.

Зокрема, заявник зазначає, що звертався до судів першої та апеляційної інстанцій із заявами про заміну неналежного відповідача, але ці заяви неправомірно залишені без задоволення. Крім того, суд зобов'язаний був самостійно замінити неналежного відповідача.

Заперечень проти касаційної скарги не надано.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки відсутні підстави для його скасування.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити пенсію з огляду на таке.

Завданням адміністративного судочинства згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС; у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Відповідно частини першої статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу зазначених норм належить зробити висновок, що право на захист виникає у випадку порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи, яка звертається за захистом порушеного її права.

При цьому, підстави для захисту прав шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії (зокрема, призначити та сплачувати пенсію) наявні у тому випадку, коли існує обов'язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний і це порушує права позивача.

Проте обов'язок Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити пенсію позивачу не виник, оскільки позивач не звертався з заявою про призначення пенсії, розгляд питання про призначення пенсії не здійснювався.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову у зазначеній частині вимог.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що звертався до судів першої та апеляційної інстанцій із заявами про заміну неналежного відповідача, але ці заяви неправомірно залишені без задоволення.

21 жовтня 2015 року представником позивача надано заяву про зміну позовних вимог, заміну другого відповідача його правонаступником, де вказано, що с.Новотошківське Попасннського району Луганської області знаходиться на лінії зіткнення між районами проведення АТО, через вказані обставини, 23 липня 2015 року позивач переїхав на нове місце проживання: АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджені довідкою від 24/07/2015 року № «Про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції».

За таких обставин, представник позивача вважає, що вимоги щодо відновлення порушених прав позивача повинні пред'являтися не до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровськ Луганської області і не до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, а до Управління Пенсійного фонду України в Чутівському районі Полтавської області.

Проте, заява про заміну відповідача надійшла до суду першої інстанції вже після вирішення спору судом першої інстанції по суті, змінені позовні вимоги не були предметом судового розгляду у суді першої інстанції.

Тому, з урахуванням вимог частини 4 статті 195 КАС, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав прийняти заяву про заміну відповідача та зміну позовних вимог на стадії апеляційного розгляду.

У касаційній скарзі також заявник зазначає, що суд зобов'язаний був самостійно замінити неналежного відповідача.

З цього приводу суд зазначає таке.

Частина 1 статті 55 КАС, на яку посилається в обґрунтування своїх доводів позивач, передбачає, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Проте, відсутні підстави для висновку, що у спірних правовідносинах відбулась заміна Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровськ Луганської області чи Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на Управління Пенсійного фонду України в Чутівському районі Полтавської області, оскільки до вказаного Управління щодо призначення пенсії на пільгових умовах (що є предметом спору) позивач також не звертався.

Згідно з частиною 1 статті 52 КАС, на яку також посилається позивач, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Проте, як вбачається з вказаної норми, заміна відповідача є правом, а не обов'язком суду. Крім того, у судів були відсутні підстави для висновку, що за адміністративним позовом повинно відповідати Управління Пенсійного фонду України в Чутівському районі Полтавської області, оскільки, як зазначалось, дані про звернення позивача до вказаного Управління щодо призначення пільгової пенсії відсутні.

Інші посилання заявника на наявність процесуальних порушень під час розгляду справи, зокрема, розгляд справи за відсутності позивача за умови визнання його явки обов'язковою, не витребування судом доказів з власної ініціативи, не є підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки відповідно до частини 2 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанцій ухвалив рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі № 414/173/15-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду