Справа № 333/3608/17(2-а/333/195/17)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2018 рокусправа № 333/3608/17(2-а/333/195/17)
Суддя І інстанції Кулик В.Б.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Чепурнова Д.В.

судді: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо невиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2011 року;

- стягнути з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Запоріжжя підвищення до пенсії в сумі 1052,99 грн. за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Так суд, вийшовши за межі позовних вимог на підставі ст. 11 КАС України (в редакції чинній на момент винесення постанови суду), визнав протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області під час проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням №53403353 з виконання, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17 травня 2017 року за відсутності проведення дій, які повинні передувати її винесенню, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою №440.

Скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про повернення виконавчого документу стягувану від 17 травня 2017 року постановлену в рамках виконавчого провадження №53403353 з виконання виконавчого листа по справі №2-а-5388/11 виданого 10 березня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя та зобов'язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області направити до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів необхідний пакет документів для складання акту приймання-передавання та подальшого виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №2-а-5388/11 від 22 липня 2011 року з урахуванням його часткового виконання в частині проведення нарахування виплат підвищення до пенсії у розмірі 1052 грн. 99 коп. відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою №440 та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просив її скасувати та прийняти нове рішення, в якому в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що державним виконавцем 17 травня 2017 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувану, яка позивачем не оскаржена. Втім судом, в порушення норм процесуального права, поза межами позовних вимог було прийнято рішення про її скасування. Вказує про те, що відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою №440 виконавчі документи за рішенням суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року подаються до органів державної виконавчої служби для здійснення їх обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості. Враховуючи те, що постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2011 року набрала законної сили 30 квітня 2014 року, до спірних правовідносин неможливо застосовувати Порядок №440.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2011 року по адміністративній справі № 2-а-5388/11 було частково задоволено позов ОСОБА_3, зобов'язано УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування та провести відповідні виплати підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, за період з 22.12.2010 року по 19.06.2011 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014 року вищезазначену постанову залишено без змін, постанова суду першої інстанції набрала законної сили.

На виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2011 року по адміністративній справі № 2-а-5388/11 було видано виконавчий лист, який неодноразово був пред'явлений на виконання до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області.

03 червня 2014 року УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя було частково виконано постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2011 року по адміністративній справі № 2-а-5388/11, а саме було проведено нарахування виплат підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, за період з 22.12.2010 року по 19.06.2011 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення, сума яких склала 1 052 грн. 99 коп.

В останнє постанову про відкриття виконавчого провадження № 53403353 було винесено 14 лютого 2017 року на підставі заяви позивача від 13 лютого 2017 року.

Листом від 27 лютого 2017 року за вих. № 91-1/12 боржник повідомив виконавчу службу про неможливість виконання рішення суду в частині виплати коштів у зв'язку з відсутністю відповідних асигнувань.

Державний виконавець звертався до суду з заявою про встановлення або зміну способу виконання рішення суду, ухвалою Комунарського районного суду від 03 квітня 2017 року по справі № 2-а-5388/11 було відмовлено у задоволені заявлених вимог про зміну способу виконання рішення суду з «зобов'язання провести відповідні виплати» на «стягнути з боржника суму у розмірі 1 052 грн. 99 коп.».

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Половніковим М.Р. від 17 травня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу, - виконавчий документ був повернутий на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв'язку з забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 9. ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий лист повертається стягувачу якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до статті 3 Закону України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Водночас суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не обмежує виконання лише тих судових рішень, які були ухвалені до 01 січня 2013 року.

Пунктом 3 Перехідних та Прикінцевих положень Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Тобто, вказаною нормою права визначено лише порядок дій відносно судових рішень, які були ухваленні до набрання чинності цим Законом, але не вказано того, що у межах цього Закону виконуються судові рішення виключно ті, які були ухвалені до набрання чинності цим Законом.

Також, цим пунктом Закону встановлено черговість погашення заборгованості.

Заборгованість погашається в такій черговості:

- у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

- у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440).

Рішення судів, прийняті від органів Державної виконавчої служби на підставі актів приймання-передавання відповідно до Порядку № 440 підлягають виконанню за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі - Програма).

Пунктом 8 Порядку № 440 передбачено, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості:

перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника тощо.

Пункт 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників повинен застосовуватися з урахуванням (в межах) загальних термінів виконання рішень суду, які закріплені у частині четвертій статті 3 та частини шостої статті 4 Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Тобто, суд виходить з того, що судове рішення, яке набрало законної чинності, підлягає виконанню у встановлений законом строк.

Судом першої інстанції також встановлено, що рішення суду відносно позову ОСОБА_3 відноситься до першої черги погашення заборгованості

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області № 12-08.3/1673-4600 від 02.06.2015 року, пакет документів по справі № 2-а-5388/11 було передано виконавчою службою на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області у липні 2015 року, про що було складено акт приймання-передавання від 01.07.2015 року.

Листом Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області № 15-08/586-9767 від 09.11.2015 року, пакет документів по справі № 2-а-5388/11 було повернуто до виконавчої служби, на підставі невідповідності переданих органом державної виконавчої служби документів Порядку №440.

Однак, матеріали справи не містять ані доказів щодо обліку справи позивача у першій черзі а та його порядкового номеру, ані доказів щодо неможливості стягнення коштів з рахунків пенсійного фонду, як передбачено статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Одночасно з цим, колегія суддів звертає увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Тобто в даному випадку, державний виконавець без вчинення усіх можливих заходів щодо примусового виконання рішень повернув виконавчий документ стягувачу.

При цьому суд апеляційної інстанції рахує вірним, в даному випадку, вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час винесення рішення) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч.1 ст. 129-1 Конституції України, зокрема, встановлено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" Європейський суд з прав людини проголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якої зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Враховуючи те, що постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2011 року досі залишається невиконаною, а зверненню позивача з даною позовною заявою передувало три постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу, а також з огляду на встановлені обставини справи, судом першої інстанції було обрано найбільш єфективний спосіб захисту порушеного права позивача.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник