Справа № 295/13515/17
Суддя: Гумен Н. В.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Гумен Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Скришевської О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до реєстраційного сектору ОСОБА_2 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_2 міської ради Житомирської області про визнання рішення недійсним та визнання недійсною державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

20.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 міської ради Житомирської області від 27 березня 2014 року за №53 «Про затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та зобов'язати Реєстраційний сектор ОСОБА_2 районної державної адміністрації внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо скасування речового права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:014:0255.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 18 лютого 2017 року померла матір позивача ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 7/10 частки житлового будинку що розташований за адресою АДРЕСА_1, та земельну ділянку з кадастровим номером :01:014:0255, розмір частки 1/1 площею 0,1 га., після чого 18 жовтня 2017 року позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.10.2017 року на 7/10 часток вищевказаного житлового будинку, також позивачем було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2017 року, з якої йому стало відомо про те, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером :01:014:0255 відмовлено у зв'язку з тим, що з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку, вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю померлої матері - ОСОБА_5, яка була власником 7/10 частин будинку, та ОСОБА_3, який є власником 3/10 частин будинку.

Позивач вважає, що при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,10 га було допущено порушення норм діючого законодавства, оскільки дана технічна документація була затвердження рішенням ОСОБА_2 міської ради Житомирської області від 27.03.2014 року за № 53 «Про затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 07.03.1990 року за №73 «Про зміну ідеальних часток між співвласниками на праві особистої власності на будинковолодіння по вул. Пролетарській, 48» було вирішено оформити право власності на вказаний будинок в частках ОСОБА_3 - 3/10 ідеальних частин будинку; ОСОБА_6 - 7/10 ідеальних частин будинку. Прізвище ОСОБА_6 було змінено на Миленька після укладення шлюбу. Отже, право спільної сумісної власності на спірне домоволодіння було припинено рішенням ОСОБА_2 міської ради ще в 1990 році, а тому прийняття рішення щодо передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки під будинком, що належить на праві часткової власності є порушенням норм матеріального права.

15.02.2018 року ОСОБА_2 міським головою ОСОБА_7 надіслано до суду відзив на позону заяву, у якому він заперечив проти позову, оскільки ОСОБА_2 міською радою та її посадовими особами не приймалося жодних рішень щодо реєстрації прав на нерухоме майно позивача - ОСОБА_8 Також у ОСОБА_2 міській раді відсутня будь-яка інформація щодо звернення позивача - ОСОБА_8 до ОСОБА_2 міської ради з приводу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Також ОСОБА_2 міською радою не видавалися на адресу позивача - ОСОБА_8 відмови у реєстрації речових прав на нерухоме майно (а.с. 46).

19.03.2018 року від завідувача реєстраційним сектором ОСОБА_2 районної державної адміністрації ОСОБА_9 надійшов відзив, у якому він вказав, що позивачем вказано неналежного відповідача, оскільки державний реєстратором реєстраційного сектора ОСОБА_2 районної державної адміністрації ніяких рішень відносно земельної ділянки з кадастровим номером 601:014:0255 не приймалося, а відповідно ніякі записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено не було (а.с. 56).

19.03.2018 року представником позивача ОСОБА_10 подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він просив задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_2 міської ради від 27.03.2014 року № 53 «Про затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» в частині, що стосується передачі у власність безкоштовно земельної ділянки та затвердження технічної документації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (кадастровий номер :01:014:0255 площею 0,10 га по вул. Пролетарській 48 в м. Овруч та зобовязати реєстраційний сектор ОСОБА_2 районної державної адміністрації внести відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с 57).

Позивач у судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_10 подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача реєстраційного сектору ОСОБА_2 районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, у відзиві просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачами обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного (письмового) провадження.

Згідно частини 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлено, що 07.03.1990 року Виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради народних депутатів прийняте рішення № 73 "Про зміну ідеальних часток між співвласниками на праві особистої власності на будинкоуправління по вул. Пролетарській, 48, яким вирішено оформити право особистої власності на будинкоуправління по вул. Пролетарській, 48" на співвласників в таких розмірах: ОСОБА_3 3/10 ідеальних частин; ОСОБА_11 - 7/10 ідеальних частин (а.с. 15).

На підставі вищевказаного рішення, 19.03.1990 року відділом комунального господарства Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів ОСОБА_3 видано свідоцтво про право приватної власності на будівлю № 756, яким підтверджено, що 3/10 домоволодіння, яке знаходиться в м. Овручі, вул. Пролетарська, 48, дійсно належить ОСОБА_3 (а.с. 21).

Також, на підставі вищевказаного рішення, 19.03.1990 року відділом комунального господарства Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів ОСОБА_11 видано свідоцтво про право приватної власності на будівлю № 757, яким підтверджено, що 7/10 домоволодіння, яке знаходиться в м. Овручі, вул. Пролетарська, 48, дійсно належить ОСОБА_11 (а.с. 20).

29.01.1955 року ОСОБА_12 одружилася з ОСОБА_13, про що видано свідоцтво про шлюб серії ЯУ № 529507 від 29.01.1955 року, на підставі чого нею було змінено прізвище на «Миленька» (а.с. 16).

На час винесення рішення Виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради народних депутатів № 73 від 07.03.1990 року, відносини власності регулювалися ЦК УРСР від 18.07.1963 року, статтею 83 якого було визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними.

Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР від 18.07.1963 року встановлено поняття спільної власності, та визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

27.03.2014 року рішенням ОСОБА_2 міської ради Житомирської області № 53 «Про затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) згідно додатку 1. Передати безкоштовно громадянам міста, які зазначені у додатку 1 у власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка). Громадянам міста, вказаним у додатку 1, оформити право власності на земельні ділянки, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Виконкому ОСОБА_2 міської ради в п'ятиденний терміни після прийняття рішення надати дане рішення до відділу Держземагенства у ОСОБА_2 районі (а.с. 13).

Згідно додатку до рішення від 27.03.2014 року № 53, яким встановлено перелік громадян, яким передано у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 01 014 0255, площею 0,1000 га за адресою вул. Пролетарська, 48 на праві спільної сумісної власності (а.с. 14).

25.04.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 01 014 0255, площею 0,1 га за адресою м. Овруч, вул. Пролетарська, 48, яка належить вказаним особам на праві спільної сумісної власності (а.с. 7).

Статтею 86 Земельного кодексу України, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено спільну власність на земельну ділянку. Так, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Частиною 4 ст. 88 Земельного кодексу України визначено, що учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

За приписами ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку.

Частина 1 ст. 316 ЦК України дає визначення права власності, згідно якого правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, враховуючи що рішенням Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів № 73 від 07.03.1990 року визначено ОСОБА_3 3/10 ідеальних частин, ОСОБА_11 - 7/10 ідеальних частин, тобто встановлено спільну часткову власність на будинок, з визначенням часток кожного з них у праві власності, тому рішення від 27.03.2014 року № 53, яким ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку за адресою вул. Пролетарська, 48 на праві спільної сумісної власності, суперечить вимогам закону та рішенню від 07.03.1990 року, оскільки відповідно до цього рішення, земельна ділянка за адресою вул. Пролетарська, 48, мала бути передана ОСОБА_3І та ОСОБА_11 також на праві спільної часткової власності з визначення часток, що відповідає розміру належної йому частки будинку.

18.02.2017 року ОСОБА_5 померла, про що ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного ставну Головного територіального управління юстиції у Житомирській області видано свідоцтво про смерть серії І-ТП № 305725 від 28.02.2017 року (а.с 17).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 18.10.2017 року державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_4, а саме 7/10 частин житлового будинку № 48 по вул. Васильківській (Пролетарській ) у м. Овруч, є ОСОБА_13 (а.с. 8).

18.10.2017 року державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою м. Овруч, вул. Пролетарська, 48, яка належала померлій ОСОБА_4, оскільки у наданих ОСОБА_1 правовстановлюючих документах на земельну ділянку не визначена частика померлої ОСОБА_4 та земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності з ОСОБА_3 (а.с. 12).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.07.2017 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт належності ОСОБА_4, померлій 18 лютого 2017 року у місті Мозир Гомельська область Республіка Білорусь: свідоцтва про право власності на будинок «свидетельстве № 757 о праве личной собственности на строение от 19 марта 1990 года» виданого відділом комунального господарства ОСОБА_2 міської Ради народних депутатів від 19 березня 1990 року № 757 на житловий будинок що розташований за адресою АДРЕСА_1; свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.04.2014 року виданого Реєстраційною службою ОСОБА_2 районного управління юстиції Житомирської області, технічного паспорта на житловий будинок що розташований за адресою АДРЕСА_1, свідоцтва про смерть ОСОБА_4,Серія І-ТП №305725, виданого ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного ставну Головного територіального управління юстиції у Житомирській області; договору про розірвання договору від 29.01.2010 року засвідченого нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_14 (а.с. 22-23).

Суд критично відноситься до твердження ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_7, які він виклав у відзиві від 15.02.2018 року, оскільки справа розглядається за позовом ОСОБА_1, а не ОСОБА_8, як зазначено у відзиві. Крім того, спірне рішення від 27.03.2014 року прийняте ОСОБА_2 міською радою Житомирської області, тому саме вказаний орган місцевого самоврядування є належним відповідачем за цим позовом.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог до реєстраційного сектору ОСОБА_2 районної державної адміністрації, оскільки п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, тому рішення суду, яке набрало законної сили і є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав та не потребує додаткового застереження про це в рішенні суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, відповідач - ОСОБА_2 міська рада Житомирськрї області не довів суду правомірності своїх дій та рішень.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до реєстраційного сектору ОСОБА_2 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_2 міської ради про визнання рішення недійсним та визнання недійсною державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується ст.ст. 139, 142 КАС України, та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_15 160,00 грн. на користь держави, оскільки ним визнано позов до початку розгляду справи по суті, та присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 міської ради 320,00 грн. судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 316, 328, 355, 356 ЦК України, ст.ст. 86, 88, 89 ЗК України, ст. ст. 4, 5, 6, 8, 9, 19, 77, 139, 205, 229, 242-246, 257, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до реєстраційного сектору ОСОБА_2 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_2 міської ради Житомирської області про визнання рішення недійсним та визнання недійсною державної реєстрації речових прав на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 міської ради Житомирської області від 27.03.2014 року № 53 «Про затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка)» в частині, що стосується затвердження технічної документації та передачі у власність безкоштовно земельної ділянки на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (кадастровий номер :01:014:0255 площею 0,1000 га по вул. Пролетарській 48 в м. Овруч, Житомирської області).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 160,00 грн. судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради Житомирської області 320,00 грн. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд міста Житомира. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідачі: Реєстраційний сектор ОСОБА_2 районної державної адміністрації, адреса: Житомирська область, м. Овруч, вул. Радянська, 31.

ОСОБА_3 адреса: Житомирська область, м. Овруч, вул. Пролетарська, 48, РНОКПП НОМЕР_3.

ОСОБА_2 міська рада Житомирської області, адреса: Житомирська область, м. Овруч, вул. Шевченка, 43.

Повне судове рішення складено 23.03.2018 року.

Суддя Н.В. Гумен