Справа № 822/366/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2018 року

Київ

справа №822/366/16

провадження №К/9901/7360/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 822/366/16

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, за участю третіх осіб - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, касаційне провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду прийняту 08 квітня 2016 року у складі судді Блонського В.К., та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду, постановлену 14 червня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Гонтарука В.М., суддів: Білої Л.М., Граб Л.С.,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (далі також - відповідач) щодо повернення без виконання виконавчого листа по справі № 2221/367/2012 та зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області прийняти та виконати виконавчий лист у частині стягнення з територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на його користь нарахованої останнім компенсації у розмірі 23679,40 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що Ярмолинецький районний суд своєю постановою від 12 березня 2012 року зобов'язав територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провести нарахування і виплату позивачу компенсації за порушення строків виплати йому щомісячного грошового утримання судді за період з січня 2005 року по листопад 2011 року включно.

Постанова суду набрала законної сили в зв'язку з чим позивач отримав виконавчий лист та передав його для примусового виконання до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

В ході виконання рішення суду за виконавчим листом, боржник-управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провів нарахування компенсації в розмірі 23679,40 гривень.

Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області своїм листом № 4950/1 від 28 грудня 2015 року направило оригінал виконавчого листа та оригінал проведеного розрахунку на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області для подальшого виконання.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області своїм листом № 12-32/18-205 від 11 січня 2016 року повернуло виконавчий лист та розрахунок заборгованості без виконання.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 8 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовив повністю.

У касаційній скарзі позивач посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були винесені при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також винесені з порушенням норм матеріального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, а тому просив скасувати їх рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументуючи вимоги касаційної скарги позивач зазначає, що частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Погашення заборгованості за рішеннями суду гарантується державою, виконується за правилами, встановленими «Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Виходячи з цих положень чинного законодавства дії відповідача щодо повернення виконавчого листа та розрахунку заборгованості без виконання є протиправними.

Позивач вважає, що суди попередніх інстанцій не надали належної уваги викладеним фактам, та прийняли необґрунтоване помилкове рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки відповідачем встановлено порушення «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» при передачі на його адресу виконавчого листа та розрахунку коштів для подальшого виконання, ним цілком правомірно прийнято рішення про повернення виконавчого листа на ім'я відповідальної особи без виконання.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (зараз і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 606-XIV))

Відповідно до статті 1 № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, вживаючи заходи примусового виконання державний виконавець обмежений способом та порядком, встановлених виконавчим документом, і він не має повноважень на вчинення інших, не передбачених судовим рішенням, дій.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Частиною першою статті 17 Закону № 606-XIV встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Ярмолинецький районний суд Хмельницької області 12 березня 2012 року по справі № 2221/367/2012 прийняв рішення, яким зобов'язав територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провести нарахування і виплату позивачу компенсації за порушення строків виплати належного йому щомісячного грошового довічного утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року включно, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

На підставі вказаного рішення суду позивач 31 грудня 2014 року отримав виконавчий лист № 2221/367/2012.

Оскільки виконавчий лист по справі № 2221/367/2012 від 31 грудня 2014 року є виконавчим документом в трактуванні змісту частини першої, пункту 2 частини першої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача - ОСОБА_1, державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області 21 січня 2015 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, про примусове виконання рішення Ярмолинецького районного суду від 12 березня 2012 року по справі № 2221/367/2012.

У виконання рішення суду в його частині, боржник-територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області здійснило розрахунок компенсації за порушення строків виплати ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року в сумі 23679,40 гривень, та надало його відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області.

Оскільки рішення суду боржником було частково виконано, тобто здійснено розрахунок компенсації за порушення строків виплати ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року в грошовому виразі, але не проведено виплату нарахованої суми, державний виконавець направив виконавчий лист та такий розрахунок до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області для стягнення нарахованої суми на користь позивача, що підтверджується супровідним листом № 4950/1 від 28 грудня 2015 року.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області супровідним листом № 12-32/18-205 від 11 лютого 2016 року повернуло виконавчий лист та розрахунок без виконання, оскільки виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з врахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

При цьому відповідачем було повідомлено, що виконання судового рішення про зобов'язання провести нарахування і виплату коштів не покладено на Головне управління Державної казначейської служби України, органами казначейства виконуються тільки рішення суду про стягнення коштів.

Згідно до статті 3 Закону № 606-XIV встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи, установи, організації та особи, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Згідно статті 3 цього ж Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом № 606-XIV, із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

За змістом статті 3 Закону № 4901-VI вбачається, що виконання рішень суду за нормами такого Закону здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень-за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду і можливе тільки у разі стягнення коштів з боржника-державного органу, або вчинення певних дій щодо майна, боржником за яким є державний орган, тобто у рішенні суду повинна бути зазначена конкретна сума коштів, яка підлягає стягненню, або конкретне майно відносно якого повинні бути вчиненні певні зазначенні дії.

Аналіз змісту статті 3 Закону № 606-XIV та статті 3 Закону № 4901-VI дає суду підставу зробити висновок, що відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України не є органом примусового виконання, тобто у нього відсутні повноваження виконувати рішення суду в примусовому порядку, а саме: відсутні повноваження щодо того, щоб зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України провести нарахування та виплату позивачу компенсації за порушення строків виплати належного позивачу щомісячного грошового довічного утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року включно відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

Територіальне управління Державної казначейської служби України вправі тільки в межах відповідних бюджетних призначень стягнути визначені у судовому рішенні кошти шляхом їх списання з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень-за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду і можливе тільки у разі стягнення коштів з боржника-державного органу.

У разі якщо рішенням суду не постановлено до стягнення визначеної суми коштів на користь стягувача, Територіальне управління Державної казначейської служба України не має можливості в межах своїх повноважень виконати таке рішення.

Як вбачається з рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2012 року по справі № 2221/367/2012 воно має зобов'язальний майновий характер, тому виконувалося за правилами Закону України «Про виконавче провадження» у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Оскільки в процесі примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа боржник - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області виконало рішення суду в частині, тобто здійснило розрахунок компенсації за порушення строків виплати ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року в сумі 23679,40 гривень, в. о. начальника відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області своїм листом № 4950/1 від 28 грудня 2015 року направив виконавчий лист № 2221/367/2012 від 31 грудня 2014 року та розрахунок компенсації за порушення строків виплати ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року в сумі 23679,40 гривень, до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області для подальшого виконання відповідно до Закону № 4901-VI.

З метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI, Кабінет Міністрів України своєю постановою № 440 від 03 вересня 2014 року затвердив «Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Пунктами 13-18 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» встановлено, що передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

До органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом.

Відповідальна особа додає до рішень, які передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реквізити для перерахування коштів заявнику. У разі часткового виконання рішення до нього додаються підтверджувальні документи.

До рішень зобов'язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою і завірені гербовою печаткою.

Передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток).

Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості.

До акта приймання-передавання додається витяг з Реєстру щодо рішень, які передаються.

Акт приймання-передавання підписується відповідальною особою органу державної виконавчої служби та особою, визначеною керівником органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та затверджується керівниками зазначених органів.

Відповідальна особа не пізніше наступного робочого дня з дня затвердження акта приймання-передавання надсилає заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про передачу рішення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням реквізитів акта приймання-передавання.

У разі коли органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, виявлено невідповідність переданих органом державної виконавчої служби рішень або документів вимогам цього Порядку після підписання акта приймання-передавання, такі рішення можуть бути повернуті до органу державної виконавчої служби для усунення недоліків.

Як встановлено судами, відповідальна особа - в. о. начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області направив виконавчий лист та розрахунок коштів для подальшого виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області з порушенням вимог порядку передачі рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, визначених пунктами 13-18 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», а саме: виконавчий лист та розрахунок коштів направлений супровідним листом за відсутності акту приймання-передавання, витягу з Реєстру щодо рішення яке передається до виконання, повідомлення про передачу рішення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням реквізитів акта приймання-передавання на адресу стягувача та боржника.

Аналізуючи встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки дії Головного управління Державної казначейської служби України про повернення до відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області виконавчого листа №2221/367/2012 від 31 грудня 2014 року та розрахунку компенсації за порушення строків виплати ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року в сумі 23679,40 гривень є цілком правомірними та відповідають чинному законодавству, і відповідачем було доведено їх правомірність.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій..

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 242, 341, 345, 349, 350, 355 - 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець