Справа № 808/10157/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2018 року

Київ

справа №808/10157/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2495/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2014 (головуючий суддя: Максименко Л.Я.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 (головуючий суддя: Мартиненко О.В., судді: Богданенко І.Ю.. Уханенко С.А.)

у справі 808/10157/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

третя особа: Приватне акціонерне товариство «Компанія «Приват Інтертрейдінг»

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (далі - позивач, ПАТ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення СДПІ від 12.12.2013: № про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ за серпень, вересень 2013 року на 187772,00 грн.; № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень жовтень 2013 року на 187772,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 93886,00 грн.; № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 103330,00 грн. за основним платежем та 51665,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014, позов задоволено: визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення СДПІ від 12.12.2013: № , № , № .

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати прийняті у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпунктів 14.1.27, 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14, пункту 44.1 ст. 44 пункту 138.2 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.ст. 7, 9, 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень) та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи СДПІ зводяться до дублювання висновків акту перевірки від 28.11.2013 № 244/30-10/00186536, які стали підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення у податковому обліку позивача за серпень, вересень 2013 року суми від'ємного значення ПДВ, суми бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень жовтень 2013 року, збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті документальної позапланової виїзної перевірки від 28.11.2013 № 244/30-10/00186536. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми підпунктів 14.1.27, 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14, пункту 44.1 ст. 44 пункту 138.2 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 200.1, 200.4 ст. 200 ПК: завищено витрати на 543842,00 грн. за 3-й квартал 2013 року та податковий кредит за серпень, вересень 2013 року на загальну суму 187772,00 грн. за наслідками нікчемних правочинів із поставки від ПАТ «Компанія «Приват Інтертрейдінг» товару (марганець металевий) з огляду на те, що такі операції з поставки не відповідають діловій меті, у результаті чого занижено податок на прибуток за три квартали 2013 року на 103330,00 грн.; завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту за серпень вересень 2013 року на 187772,00 грн. та заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за серпень вересень 2013 року на 187772,00 грн.

За наслідками висновків акту перевірки відповідачем відносно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.12.2013: № про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ за серпень, вересень 2013 року на 187772,00 грн.; № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень жовтень 2013 року на 187772,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 93886,00 грн.; № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 103330,00 грн. за основним платежем та 51665,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ПАТ «Компанія «Приват Інтертрейдінг» товару (марганець металевий), від імені цього постачальника на адресу позивача були виписані товарні та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував витрати та податковий кредит у податкових деклараціях із податку на прибуток та ПДВ за вищевказані податкові періоди.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу ( абзац перший пункту 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавець передбачає реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення в податковому обліку сум витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту за податковими накладними від ПАТ «Компанія «Приват Інтертрейдінг», ДПІ посилається на нікчемність правочинів із цим постачальником. Цей висновок обґрунтовано відсутністю у позивача ділової мети при придбанні товару у цього постачальника з огляду на те, що він не є виробником товару, товар придбавався ПАТ «Компанія «Приват Інтертрейдінг» у ПАТ «Запорізький завод феросплавів» для подальшої поставки позивачу, умови транспортування товару передбачали його перевезення від виробника до кінцевого споживача - позивача, при цьому, позивач мав господарські відносини з цим виробником і без посередників.

За визначенням підпункту 14.1.36 пункту 14.1 ст. 14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податків права на витрати та податковий кредит. Це відповідає самому змісту вищенаведених норм ПК, які надають платнику податків право зменшити оподатковуваний доход та податкові зобов'язання на суму витрат, сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презумує здійснення господарських операцій, що є об'єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді витрат та/або податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум витрат та/або податкового кредиту.

Завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

Разом із тим, суди попередніх інстанцій, на підставі оцінки приєднаних до справи доказів, а саме копій: накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, подорожніх листів вантажного автомобіля, довіреностей на отримання товару, сертифікатів якості, прибуткових ордерів щодо оприбуткування товару, платіжних доручень, із врахуванням умов транспортування товару (FCA (франко-перевізник), які передбачали перевезення товару від виробника до кінцевого покупця, позивача, та перехід права власності на товар у момент прийняття товару, за відсутності з боку контролюючого органу доказів, які б беззаперечно спростовували достовірність наданих позивачем документів щодо операцій з поставки від ПАТ «Компанія «Приват Інтертрейдінг» товару, зробили правильний висновок про недоведеність з боку СДПІ правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту за наслідками господарської операції із цим постачальником, та як наслідок від'ємного значення ПДВ та сум бюджетного відшкодування, сформованих за рахунок цих сум податкового кредиту. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень). Вказаний висновок був зроблений судами із врахуванням встановлення у судовому процесі обставин наявності ділової мети у позивача при придбанні товару саме у ПАТ «Компанія «Приват Інтертрейдінг». Ці господарські операції, не зважаючи на довготривалі господарські відносини із безпосереднім товаровиробником - ПАТ «Запорізький завод феросплавів», обумовлені невеликими обсягами товару, що поставлявся, що, за доводами позивача було невигідно виробнику товару.

Згідно з Правилами Інкотермс 2000, доставка на умовах FCA (франко-перевізник) означає, що продавець зобов'язується доставити товар, який пройшов митне оформлення (очищення), вказаному покупцем перевізнику до вказаного місця. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко