Справа № 809/1328/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1637/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Обрізка І.М.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року, ухвалене суддями: Лучко О.О., Гундяк В,Д., Могила А.Б., 9:44:47 год., м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення 16 січня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.10.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, в якому просить:

зобов'язати відповідача виплати грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2016р.-2017р.;

зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 01.08.2016 року до 13.03.2017 року.;

зобов'язати відповідача виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні та надбавку за вислугу років (20 років 6 місяців 17днів);

стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги, грошового забезпечення при звільненні з Національної поліції з 13.03.2017 року по час фактичної виплати. Поновити строк звернення до суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 13.05.2016р. ОСОБА_1 був затриманий, а 16.05.2016р. ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Позивач перебував під вартою з часу затримання, з 13.05.2016р., по день набрання вироком суду щодо нього законної сили, 17.05.2017р. Відповідно до п.7 розділу 3 наказу МВС від 06.04.2016р. №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів УМВС із специфічними умовами навчання» поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту. Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, а також факт перебування позивача під вартою з 16.05.2016р. по 17.05.2017р., доводи позивача та його представника щодо неправомірності припинення Департаментом протидії наркозлочинності Національної поліції України виплати йому грошового забезпечення з 04.08.2016р. по день звільнення (13.03.2017р.) є безпідставними. За таких обставин позовна вимога про зобов'язання Департамента протидії наркозлочинності Національної поліції України нарахувати та виплатити в користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 04.08.2016р. по 13.03.2017р. задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Департамента протидії наркозлочинності Національної поліції України виплатити в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2016-2017 роки, суд першої інстанції зазначає, що оскільки позивач з 13.05.2016р. до кінця 2016р. перебував під вартою, а в 2016 році відпрацював тільки два повні місяці та не скористався правом на відпустку, а тому відсутні підстави для виплати йому грошової компенсації за невикористану у 2016 році відпустку у році звільнення (2017). Враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнено зі служби 13.03.2017р. і в 2017 році він не відпрацював жодного дня, оскільки знаходився під вартою, був відсутній на службі, функціональних обов'язків не виконував, а тому в нього відсутнє права на компенсацію за невикористану поліцейським відпустку в році звільнення. Отже, відсутні підстави для виплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 2016 по 2017 роки.

Стосовно позовної вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби суд першої інстанції вказує на те, що норми статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стосуються виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а стаття 9-1 цього Закону - виплати грошової допомоги особам, звільненим, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів без права на пенсію. Оскільки позивач був звільнений без права на пенсію, а тому положення ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до нього не може бути застосоване. Крім того, суд пршої інстанції приймає до уваги ту обставину, що звільнення позивача у зв'язку із скороченням штатів відбулось в період його перебування під вартою. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги та грошового забезпечення за період з 13.03.2017р. по час фактичного розрахунку, то дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки судом не задоволено вимоги позивача про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та про виплату грошового забезпечення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що він з 26.08.1996р. по 06.11.2015р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015р. по 13.03.2017р.перебував на службі в Національній поліції України. Відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України №40 о/с від 13.03.2017р. його з 13.03.2017р. було звільнено зі служби в поліції згідно п.4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаціних заходів) частини 1 cт.77 Закону України «Про Національну поліцію». Стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні - 20 років 06 місяці 17 днів. Вислуга років на пільгових умовах - 02 роки 05 місяців 17днів. Відтак, з часу прийняття на службу в Національну поліцію 07.11.2015 року і до моменту звільнення 13.03.2017р.він не перебував в щорічній черговій відпустці в 2016 році, і відповідно до стажу його служби, який становить 20 років, на підставі статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», тривалість його чергової щорічної відпустки мала б становити 45 діб. Відповідно до п.10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до Закону. На час звільненні відповідно передбачену виплату грошової компенсації за 45 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2016-2017 роки йому не виплачено.

Апелянт стверджує, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції є складовою грошового забезпечення поліцейських, а отже також підлягала виплаті у день його звільнення.

Звертає увагу та те, що повідомлення про звільнення йому було направлено поштою згідно вихідного штемпеля на листі 15.03.2017р., з зазначенням необхідності прибути в м. Київ. Трудову книжку йому видано в м. Київ тільки в червні 2017р. При цьому, керівництво ДПН НП на його усне звернення відмовилось надати довідку про нараховану і виплачене грошове забезпечення, не зазначило причини припинення нарахування грошового забезпечення з 23.08.201р., а також відмовилось вказати причини не проведення розрахунку при звільненні. В день звільнення, тобто 13.03.2017р., з ним не був проведений розрахунок, у зв'язку із чим 04.09.2017р. через адвоката він звернувся з запитом на ім'я керівника ДПН НП (копія адвокатського запиту та квитанція відправки рекомендованим листом додаються). Відповіді на запит адвоката по даний час, ні йому, ні адвокату не направлено.

Апелянт посилається на те, що п.7 Порядку та умов виплат грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС №260 від 06.02.2016р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016р. за №669/28799, зазначено, що поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту. У разі якщо щодо поліцейського, відстороненого від посади у зв'язку з обранням міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрано інший запобіжний захід, з дня прибуття до органу поліції і до дня отримання повідомлення суду про набрання обвинувальним вироком законної сили чи закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами грошове забезпечення виплачується в порядку, передбаченому пунктом 6 цього розділу. Пунктом 6 розділу 3 Порядку передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Тобто зупинення виплати не є тотожним поняттю відміни виплати грошового забезпечення та підлягає поновленню у випадку, визначеному законодавством, в т.ч. звільненню до винесення обвинувального вироку в зв'язку з скороченням.

Зазначає, що на час звільнення був відсутній обвинувальний вирок суду щодо нього, а тому при звільненні відповідач зобов'язаний був здійснити виплату згідно п. 6.7 розділу 3 Порядку належних мені виплат в тому числі виплату яких було зупинено. Крім цього, його було звільнено зі служби в поліції згідно п.4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаціних заходів) частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». При звільненні з підстав, передбачених ч.1 ст.77 Закону України «Про поліцію», йому належить до виплати одноразова допомога.

Апелянт вважає, що у зв'язку з порушенням строків проведення розрахунку при звільненні, визначених ст.116-117 Кодексу законів про працю України, тобто за період з 13.03.2017р. по даний час, відповідач повинен виплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу при звільненні та затримку виплати грошового забезпечення в день звільнення, окрім того нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 23.08.2016р. по 13.03.2017р. та відповідно компенсацію за невикористану відпустку.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи, викладені апеляційній скарзі підтримав, просить суд її задовольнити.

Представник відповідача просить суд відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що з 16.05.2016р. щодо ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і він утримувався під вартою по день набрання щодо нього вироком суду законної сили. А відповідно до п.7 розділу 3 наказу МВС від 06.04.2016р. №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів УМВС із специфічними умовами навчання» поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Департамента протидії наркозлочинності Національної поліції України виплатити в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2016-2017 роки, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач з 13.05.2016р. до кінця 2016 року перебував під вартою, а в 2016 році відпрацював тільки два повні місяці та не скористався правом на відпустку, а тому відсутні підстави для виплати йому грошової компенсації за невикористану у 2016 році відпустку у році звільнення (2017). Враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнено зі служби 13.03.2017р. і в 2017 році він не відпрацював жодного дня, оскільки знаходився під вартою, був відсутній на службі, функціональних обов'язків не виконував, а тому в нього відсутнє права на компенсацію за невикористану поліцейським відпустку в році звільнення.

Стосовно позовної вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби суд першої інстанції вказав, що так я звільнення позивача відбулося у зв'язку із скороченням штатів у період його перебування під вартою, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні.

Відповідно не підлягає до задовлення позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги та грошового забезпечення за період з 13.03.2017р. по час фактичного розрахунку, оскільки судом не задоволено вимоги позивача про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та про виплату грошового забезпечення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені в апеляційній скарзі, виходить із такого.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 26.08.1996р. по 06.11.2015р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015р. по 13.03.2017р. перебував на службі в Національній поліції України.

На підставі ухвали Івано-Франківського міського суду по справі №344/9772/16-к від 16.05.2016р. щодо ОСОБА_1, начальника відділу першого територіального управління (з обслуговування Львівської, Івано-Франківської та Закарпатської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час перебування позивача під вартою йому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення з 16.05.2016р. по 04.08.2016р., про що свідчить копія архівної відомості ОСОБА_1 за період з 01.08.2015р. по 31.08.2016р.

Згідно ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду по справі №344/9772/16-к від 04.08.2016р. про відсторонення ОСОБА_1 від посади Департаментом протидії наркозлочинності Національної поліції України 11.08.2016р. винесено наказ №97 о/с про відсторонення від виконання службових обов'язків начальника відділу першого територіального управління (з обслуговування Львівської, Івано-Франківської та Закарпатської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України ОСОБА_1 з 04.08.2016р. по 03.10.2016р.

Наказом Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 23.08.2016р. №105 о/с внесено зміни до наказу №97 о/с від 11.08.2016р. та призупинено виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення відповідно до наказу МВС від 06.04.2016р.

Наказом Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України №40 о/с від 13.03.2017р. ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 ( у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію» із зазначенням, що станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить 20 років 06 місяців 17 днів, вислуга років на пільгових умовах становить 02 роки 05 місяців 17 днів.

Вироком Івано-Франківського міського суду від 11.04.2017 р. у справі №344/12611/16-к затверджено угоду про визнання винуватості від 28.09.2016р., укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління процесуального керівництва прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_1, по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_1, який обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України.

Даним вироком ОСОБА_1 0.0 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, та призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі;в час відбуття покарання зараховано час перебування ОСОБА_1 під вартою з 13.05.2016р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ст.55 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 позбавлено права обіймати посади пов'язані із виконанням в правоохоронних органах організаційно- розпорядчих, та адміністративно-господарських функцій строком на три роки.

Відповідно до п.7 розділу 3 наказу МВС від 06.04.2016р. №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів УМВС із специфічними умовами навчання» поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту.

На думку суду апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи позивача щодо неправомірності припинення Департаментом протидії наркозлочинності Національної поліції України виплати йому грошового забезпечення з 04.08.2016 по день звільнення є безпідставними.

У зв'язку з наведеним позовна вимога про зобов'язання Департамента протидії наркозлочинності Національної поліції України нарахувати та виплатити в користь ОСОБА_1. грошове забезпечення за період з 04.08.2016р. по 13.03.2017р. задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Департамента протидії наркозлочинності Національної поліції України виплатити в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2016-2017 роки суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до ч.7 ст.9 Закону України «Про Національну поліцію» чергова відпустка надається поліцейському,як правило, до кінця календарного року.

Згідно із ч.9 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Однак, оскільки позивач в період з 13.05.2016 року до кінця 2016 року перебував під вартою, а в 2016 році відпрацював тільки два повні місяці та не скористався правом на відпустку, а тому відсутні підстави для виплати йому грошової компенсації за невикористану у 2016 році.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнено зі служби 13.03.2017р. і в 2017 році він не відпрацював жодного дня, так як знаходився під вартою, був відсутній на службі, функціональних обов'язків не виконував, а тому в нього відсутнє права на компенсацію за невикористану поліцейським відпустку в році звільнення.

Тобто, з огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для виплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 2016 по 2017 роки, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню також не підлягають.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача щодо стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, так як позивач був звільнений зі служби без права на пенсію і його звільнення відбулося в період його перебування під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262 від 09.04.1992 року особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу" виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно не підлягає до задоволення позовна вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги та грошового забезпечення за період з 13.03.2017р., оскільки судом не задоволено вимоги позивача про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та про виплату грошового забезпечення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на помірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС Україна, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року у справі №809/1328/17 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про зобов'язання вчинити дії - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Т. В. Онишкевич
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 28.03.2018 року.