Справа № 826/1473/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року 08:30 № 826/1473/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий Банк» Оберемка Романа Анатолійовича
до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві
про представники сторін:визнання протиправною та скасування постанови, позивача: Мойсейченко О.В., відповідача: не з'явився,
ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий Банк» Оберемко Роман Анатолійович (далі - позивач, Уповноважена особа) до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві (далі - відповідач, Оболонський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 09.01.2018 № 55484481, винесеної старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Ясінською К.М.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки містить недостовірні відомості щодо податкового номеру боржника, а також в ній не зазначено ім'я та по-батькові боржника.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Водночас, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, з урахуванням чого, адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як видно з матеріалів справи, 09.01.2018 старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Ясінською К.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55484481 з примусового виконання постанови Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.12.2017 № 54957164 про стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий Банк» Оберемка Р.А. (адреса: 04073, м. Київ, пр. С. Бандери, 16, ) витрат виконавчого провадження у розмірі 328 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 названого Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди

За змістом ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Згідно з п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

При цьому, частиною 6 ст. 26 названого Закону встановлено, що орган державної виконавчої служби, приватний виконавець відмовляє у прийнятті виконавчого документа до виконання, про що протягом трьох робочих днів повідомляє стягувача у разі якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) виконавчий документ відсутній в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів; 12) виконавче провадження щодо виконання вимог, стосовно яких подано заяву (повідомлення), вже перебуває на виконанні в іншому органі державної виконавчої служби, у приватного виконавця, органі, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 13) стягувач відкликав свою заяву про примусове виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.

Проаналізувавши вказані норми у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відсутність у постанові про відкриття виконавчого провадження ідентифікаційного номера боржника та/або невірне його зазначення, а також зазначення лише ініціалів боржника, не тільки не є підставою для відмови у прийнятті виконавчого документа до виконання, а і жодним чином не може свідчити про упередженість державного виконавця. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі № 6-62цс14.

При цьому, судом враховується, що у оскаржуваній постанові зазначено код ЄДРПОУ Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» - 21708016, працівником якого, в силу вимог п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є позивач.

Твердження позивача про те, що він не отримував постанову Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.12.2017 № 54957164, з примусового виконання якої відкрито виконавче провадження спірною постановою, та, відповідно, не мав можливості оскаржити її у встановленому законодавством порядку, судом до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, предметом розгляду в межах даної адміністративної справи є постанова від 09.01.2018 про відкриття виконавчого провадження № 55484481, а не дії з приводу направлення постанови Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.12.2017 № 54957164 або сама постанова, по-друге, будь-яких доказів на підтвердження оскарження такої постанови від 28.12.2017 № 54957164 позивачем суду не надано.

Разом з тим, судом також враховується, що будь-яких інших доводів та обґрунтувань протиправності оскаржуваної постанови позивачем не наведено.

Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що спірна постанова, за висновком суду, не може бути скасована лише з формальних підстав, суд не вбачає належних правових підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови відповідача від 09.01.2018 № 55484481.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, суду не надав.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко