Справа № 813/498/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/498/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Сакалоша В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобовязання здійснити перерахунок пенсії, відшкодування коштів не донарахованої пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) з вимогами:

- зобовязати Галицьке обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, включивши виплати до розрахунку як складові заробітної плати матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати згідно Довідок про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 30.11.2017 року № 36-вих-6022 за період роботи з 19.10.2009 по 29.08.2017 року Шевченківської районної адміністрації; від 30.11.2017 № 47-В-5011 за період роботи з 12.04.2007 до 19.10.2009 Франківської районної адміністрації; від 30.11.2017 №07/11 за період роботи з 29.08.2011 до 30.04.2013 управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

-відшкодувати кошти недонарахованої пенсії в сумі 29813,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. ОСОБА_1 працювала на посадах, що віднесені Законом України «Про державну службу» до посад державних службовців з 16.02.1981 року. 31.05.2013 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до України «Про державну службу», яка обчислюється у розмірі 80% заробітної плати. Покликається на те, що при обчисленні розміру пенсії позивачці не було враховано у складові заробітної плати для обчислення пенсії індексації, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення. Для приведення розміру своєї пенсії до вимог чинного законодавства, позивачка звернулася до відповідача щодо перерахунку пенсії, однак листом від 07.12.2017 року № 11735/0414 отримала відмову.

Ухвалою від 23.02.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

16.03.2018 року через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про заміну відповідача на його правонаступника Галицьке обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

У відповідності до положень ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України (процесуальне правонаступництво), суд вирішив клопотання відповідача задовольнити замінити відповідача по справі на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

22.03.2018 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві в обґрунтування своїх заперечень на позовні вимоги відповідач зазначає, що 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» № 889, відповідно до ст.90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнобовязкове державне пенсійне страхування». Вказує на те, що Закон України «Про загальнобовязкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для перерахунку пенсії, яка зазначена позивачем. Таким чином, вважає, що оскільки чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання протиправними дій відповідача у проведенні перерахунку пенсії не вбачається.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працювала на посадах, що віднесені Законом України «Про державну службу» до посад державних службовців, а саме:

-з 12.04.2007 року на посаді заступника голови з гуманітарних та організаційних питань Франківської районної адміністрації Львівської міської ради;

-з 19.10.2009 року на посаді заступника голови з соціально-економічних та гуманітарних питань Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради; з 29.08.2011 року на посадах заступника начальника управління з проектування, координації та розвитку освіти, начальника відділу проектування, координації та розвитку освіти управління освіти до департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, та на посаді заступника начальника управління освіти з питань розвитку освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

30.05.2013 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію.

31.05.2013 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до України «Про державну службу», яка обчислюється у розмірі 80% заробітної плати.

01.12.2017 року позивачка звернулася до Галицьке обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова щодо проведення перерахунку пенсії державного службовця з урахуванням сум матеріальної допомогу на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати згідно довідками про складові заробітної плати державного службовця від 30.11.2017 № 47-В-5011, № 36-вих-6022, № 07/11.

Листом від 07.12.2017 № 1/735/0414 відповідач відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її звернення у звязку з відсутність підстав для проведення вказаного перерахунку пенсії згідно поданих нею довідок. Відмова мотивована тим, що з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889 втрачає чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, а Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889 не передбачено розрахунків раніше призначених пенсій державним службовцям.

Вважаючи рішення відповідача неправомірним та таким, що порушує її права, позивачка звернувся з позовом до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Статтею 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, встановлено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранг, надбавки за вислуги років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначення пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно з ч. 2 ст. 37-1 Закону № 3723-XII перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вказаного Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Підпунктом 2.2.7 п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до фонду додаткової заробітної плати.

Частиною 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, до яких, зокрема, належать: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Судом встановлено, що відповідно до даних довідок про складові заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією (довідка Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради від 30.11.2017 № 47-В-5011, довідка Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради від 30.11.2017 № 36-вих-6022, довідка Управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 30.11.2017 № 07/11) позивачу виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення, допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, й на вказані виплати були нараховані єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, з яких було нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, включаються до складу заробітної плати ОСОБА_1 та враховуються при обчисленні розміру її пенсії, а тому відмова до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова у перерахунку пенсії позивача з урахуванням зазначених виплат є протиправною.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 495/6612/16-а, від 30.01.2018 у справі № 638/20628/16-а та від 07.02.2018 у справі № 521/11616/17.

Стосовно вимоги позивача відшкодувати кошти недонарахованої пенсії в сумі 29813,76 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною пятою статті 48 цього Закону, провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Враховуючи, що позивачка звернулась із заявою про перерахунок пенсії до пенсійного фонду 01.12.2017, отже, такий перерахунок має проводитися з 01.12.2017.

Разом з тим, суд зауважує, що розрахунок пенсії, наданий позивачем, не може братися судом до уваги, оскільки нарахування й виплата пенсії відноситься до виключних повноважень Пенсійного фонду України та його територіальних органів.

За таких обставин суд вважає, що позов слід задовольнити частково та обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, вважає, що виходячи з меж заявлених вимог, для відновлення останнього необхідно зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, включивши до розрахунку як складові заробітної плати матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати згідно Довідок про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 30.11.2017 року № 36-вих-6022 за період роботи з 19.10.2009 по 29.08.2017 року Шевченківської районної адміністрації; від 30.11.2017 № 47-В-5011 за період роботи з 12.04.2007 до 19.10.2009 Франківської районної адміністрації; від 30.11.2017 №07/11 за період роботи з 29.08.2011 до 30.04.2013 управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради з 01.12.2017 року.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини". Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права («Brumarescu v. Romania» № 28342/95). Крім цього, у пункті 10 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку («Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova» № 45701/99).

У силу ч.4 ст.242 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності відмови позивачу у перерахунку пенсії.

Таким чином, за результатами системного аналізу приписів зазначеного законодавства у взаємозвязку з обставинами даної справи, керуючись ст. 245 КАС України (повноваження суду при вирішенні справи), суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, включивши до розрахунку як складові заробітної плати матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати згідно Довідок про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 30.11.2017 № 36-вих-6022 за період роботи з 19.10.2009 по 29.08.2017 Шевченківської районної адміністрації; від 30.11.2017 № 47-В-5011 за період роботи з 12.04.2007 до 19.10.2009 Франківської районної адміністрації; від 30.11.2017 №07/11 за період роботи з 29.08.2011 до 30.04.2013 управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, з 01.12.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 79049; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст. 295 КАС України, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадженні або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. .

Суддя В.М.Сакалош