Справа № 235/5213/17
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/19/18
Справа № 235/5213/17
Р І Ш Е Н Н Я
29 березня 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі головуючої судді Величко О.В.,
при секретарі Долгопольської А.В.
за участю представника Красноармійського
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську
адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Красноармійського обєднаного управління ПФУ в Донецькій області про зобовязання поновити виплату пенсії ,-
Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Красноармійського обєднаного управління ПФУ в Донецькій області про зобовязання поновити виплату пенсії . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 19.07.1995 року по досягненні пенсійного віку їй була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон у м. Донецьк. 29.11.2000 року вона виїхала з України до Ізраілю на постійне місце проживання. Починаючи з 2000 року по теперішній час вона пенсію не отримує, у зв»язку з чим звернулась із заявою про поновлення виплати пенсії. Рішенням Красноармійського ОУПФУ відмовлено у понова ленні пенсії у звязку з тим, що заява про поновлення пенсії подана представником, у позивача відсутня реєстрація на території України, пенсійна справа не була передана до УПФУ і її відсутність унеможливлює поновлення пенсії; відсутні правові механізми для виплати пенсії громадянам, які проживають за кордоном..Позивачка просить зобовязати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову відповідно до норм Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Також позивачем подано заяву про поновлення строків звернення до суду з даним позовом у звязку з тим, що позивачка є людиною похилого віку, несвоєчасне звернення до суду було наслідком ненадання з її боку у повному обсязі необхідних документів.
В судове засідання представник позивача не з»явився, просив справу слухати без участі представника.( а.с. 236,237).
Відповідачем подані заперечення, в яких зазначено, що позивачкою із заявою про поновлення пенсії надіслана довіреність № 255/2016 від 10.08.2016 року на представництво інтересів ОСОБА_2, відповідно до даних Центральної бази отримувачів пенсії ОСОБА_2 не значиться, у звязку з чим ОСОБА_2 відмовлено в призначенні виплати пенсії. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог, просили справу слухати без їх участі ( а.с. 227).
Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Судом встановлено, що у 2001 році ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль, про що на закордонному паспорті громадянки України ОСОБА_2М, маються відповідні відмітки (а.с. 49).
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 поштою направила заяву від 10.08.2016 року про поновлення пенсії з 29.05.2001 року ( а.с. 178). Від імені ОСОБА_2 за дорученням діяв представник ( а.с.179-208).
Рішенням Красноармійського ОУПФУ Донецької області від 02.03.2017 року відмовлено в поновленні пенсії у зв»язку з тим, що із заявою про поновлення пенсії надіслана довіреність, яка унеможливлює призначити пенсію позивачці, та у зв»язку з тим, що відповідно даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_2 не значиться ( а.с. 176-178).

Як вбачається з матеріалів справи до заяви про поновлення виплати пенсії надано копію довіреності від 10.08.2016 № 255/2016; копію апостилю від 11.08.2016 року; копія закордонного паспорту АН 113430; копія дублікату довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру від 29.06.1999 року; копію трудової книжки від 10.07.1962 року ( а.с. 176).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцієюта Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9) з урахуванням права на особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч.3 ст. 2 КАС України .

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» , яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон.

З 01.04.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до п.2 ч.1 ст.49 якого виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Також, як зазначив Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу УПФ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Таким чином, з цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 21-180а15, де визначено, що після прийняття рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли умови для поновлення виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

У відповідності до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений ст. 46 Конституції України .

Статтею 44 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із соціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч. 5 ст. 45 Закону України « Про загальообов»язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п 1.5 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1) заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно із п.2.8. Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 визначено, що документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Згідно із п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Таким чином, обов'язковою умовою відновлення виплати раніше призначеної пенсії є подача пенсіонером заяви встановленої форми та необхідних документів особисто або через законного представника.

Заяви осiб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсiї на iнший реєструються в журналi реєстрацiї рiшень органу, що призначає пенсiю. Особi або посадовiй особi органом, що призначає пенсiю, видається розписка iз зазначенням дати прийняття заяви, а також перелiку одержаних i вiдсутнiх документiв, якi необхiдно подати у тримiсячний строк з дня прийняття заяви. Копiя розписки зберiгається в пенсiйнiй справi.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності);4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсії справі.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у даній справі є саме відмова Красноармійського ОУПФУ у задоволенні заяви позивача про поновлення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи позивачці рішенням Красноармійським ОУПФУ відмовлено в призначенні пенсії у звязку з тим, що ОСОБА_2 відповідно даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат не значиться, зазначено, що копія трудової книжки, додана до заяви містить інформацію про призначення пенсії Ворошиловським райсобесом м. Донецька. ( а. с. 176).

Для правильного вирішення даного спору суду необхідно встановити, чи були у відповідача підстави для відновлення виплати позивачу пенсії станом на дату звернення представника позивача із заявою, враховуючи вищенаведені висновки Конституційного Суду України.

Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Оскільки ОСОБА_2 до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю проживала ІНФОРМАЦІЯ_1, її заява була направлена Юридичним офісом ОСОБА_3 для розгляду по суті.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка склала заяву до управління ПФУ , яка містить всі відомості відповідно до додатку №2 Порядку № 22-1, що подана через представника на підставі нотаріально посвідченої довіреності. До заяви представником позивача надані: копія довіреності від 10.08.2016 року; копія апостилю від 11.08.2016 року; копія закордонного паспорту ; копія дубліката довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру 29.06.1999 року, копія трудової книжки від 10.07.1962 року.( а.с. 176)

Приймаючи до уваги той факт, що право позивачки на відновлення виплати пенсії виникло на підставі вищевказаного рішення КСУ, суд приходить до висновку про передчасність і як наслідок неправомірність та незаконність дій відповідача щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії у звязку з невиконанням останнім вимог п. 4.2 Порядку щодо встановлення строку пенсіонеру з необхідністю надання додаткових документів, підтверджуючих факт призначення та припинення йому пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Оскільки права позивачки були порушені прийняттям рішення Красноармійським УПФУ Донецької області щодо відмови в поновленні пенсії, суд, з метою ефективного захисту прав позивачки, приходить до висновку про необхідність вирішити питання щодо визнання рішення Красноармійського ОУПФУ від 02.03.2017 року протиправним та його скасування.

Оскільки позивачкою було пропущено строки звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, але заявлено клопотання про поновлення таких строків, з урахуванням того, що позивачка є людиною похилого віку, отримала рішення Красноармійського ОУПФУ 20.03.2017 року., первісно звернулась до суду 11.07.2017 року, 11.09.2017 року недоліки суду були усунені, проте судом повернуто її позовна заява і вона вимушена була повторно звернутись до суду, суд визнає поважними причини пропущення позивачкою строків звернення до суду за захистом своїх прав.

З урахуванням вищезазначених норм права, зокрема рішення Конституційного суду України №25- рп/2009 , обставин справи, суд приходить до висновку про те, що порушене право позивачки має бути відновлено шляхом зобов'язання управління ПФУ розглянути повторно заяву позивачки про поновлення виплати пенсії з урахуванням вимог п. 4.2 Порядку №22-1 щодо витребування необхідних документів, підтверджуючих призначення та припинення виплати пенсії, враховуючи дату отримання пенсійним органом заяви про поновлення виплати пенсії .

Вимоги про проведення індексації та компенсації пенсії мають похідний характер, є , в даному випадку,передчасними і задоволенню, у звязку з цим не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Законом України « Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2,3,9,10,14,123, 241-246,250,255, 382 КАС України,-

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Красноармійського Обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області про поновлення виплати пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Красноармійського Обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області від 02.03.2017 року про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Красноармійське Обєднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про поновлення пенсії за віком з 02.03.2017 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: