Справа № 755/8576/17
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/8576/17 Суддя (судді) першої інстанції: Чех Н.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 грудня 2017 року (прийняте у відкритому судовому засіданні, у м.Києві, дата складання повного тексту - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації Соя Олександри Вікторівни, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської області державної адміністрації, про визнання протиправними дій та зобов"язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації Сої Олександри Вікторівни (далі - Відповідач 1), Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації (далі - Відповідач 2), третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської області (далі - Третя особа) та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: визнати дії Відповідача 1 протиправними; зобов'язати Відповідача 1 спростувати недостовірну інформацію надану Позивачу відносно надання документів, підтверджуючих причетність Позивача до інвалідів війни; визнати протиправними дії Відповідача 2 щодо відмови Позивачу у видачі посвідчення; зобов'язати Відповідач 2 видати Позивачу посвідчення інваліда війни.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у видачі посвідчення інваліда війни; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації видати ОСОБА_2 посвідчення інваліда війни. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволення позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування. Зокрема, апелянт вказує на те, що з наданих Позивачем документів не вбачається факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також, в матеріалах особової справи ліквідатора наслідків аварії ЧАЕС I категорії, інваліда війни II групи ОСОБА_2 відсутні будь-які документи, які б підтверджували його участь в ліквідації наслідків на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони. Крім того, апелянт зазначає, що причиною інвалідності у заявника визнано: «профзахворювання, що пов'язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС» (довідка МСЕК серії №037033 від 16.11.1993 року), що не відповідає вимогам Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 року №302, а тому відсутні підстави для видачі Позивачу посвідчення інваліда війни.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Третьої особою подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що надані Позивачем документи та пояснення по суті справи є достатніми, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подавався, однак вказане не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорія), особою з інвалідністю ІІ групи, захворювання якого пов'язане з наслідками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії серії НОМЕР_1, виданим 01 вересня 1998 року та вкладкою до нього НОМЕР_2 від 01 вересня 1998 року.

Внаслідок участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності (безстроково) внаслідок захворювання, яке пов'язане з виконанням таких робіт, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №037033 від 16.11.1993 року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 28.05.2015 року №86, вирішено на підставі поданих документів підтвердити правильність визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 (1) ОСОБА_2; виконував роботи в зоні відчуження в ІІ половині 1986 року не менше 5 календарних днів.

20.04.2017 року Позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації із заявою про видачу посвідчення інваліда війни.

28.04.2017 року Відповідач 2 листом №37/09-8676 повідомив Позивача про те, що до вказаного звернення щодо видачі посвідчення інваліда війни останнім не надано жодного з документів, підтверджуючих причетність його до інваліда війни, не зазначено норму Закону, відповідно до якої необхідно встановити заявнику статус інваліда війни та видати посвідчення, у зв'язку з чим розглянути питання видачі заявнику посвідчення інваліда війни не вбачається за можливе.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19.12.2017 року №2249-VIII внесено зміни до відповідних законодавчих актів України де слова «інвалід війни» замінено словами «особа з інвалідністю внаслідок війни» в усіх відмінках та числах.

Статтею 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: 1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Відповідно до інформаційної довідки від 22 березня 2016 року №01.1-14/494-2, виданої Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відрядженні у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням вищевикладеного, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Також, з довідок Українського об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта» Міністерства зв'язку України від 10.02.1997 року №29 та від 10.02.1997 №30 вбачається, що водію Автобази ДП «Укртранспошта» ОСОБА_2 за роботу у населених пунктах зони відчуження - Чорнобиль, Проммайданчик ЧАЕС, з 25.08.1986 року по 27.08.1986 року, з 28.08.1986 року по 31.08.1986 року та з 01.09.1986 року по 08.09.1986 року, виплачена заробітна плата з урахуванням коефіцієнту - 3 та 4.

Відтак, колегія суддів звертає увагу, що питання належності особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов'язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з ст.18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Підстави та порядок надання посвідчень ветеранам війни регулюються Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі - Положення №302).

За приписами п.2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до п.10 Положення №302 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видається на підставі довідки МСЕК про групу та причину інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою до акту МСЕК №037033, Позивач є є особою з інвалідністю II групи з 16 листопада 1993 року, у зв'язку профзахворюванням, що пов'язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Позивач був залучений до складу формувань ЦО та став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до норми вищевказаного Закону має право на встановлення статусу інваліда війни і на отримання документа, що підтверджує зазначений статус.

Що стосується позовних вимог щодо встановлення Позивачу статусу інваліда війни та видачі на його ім'я відповідного посвідчення інваліда війни, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченими ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції фактично перебрав на себе повноваження органів праці та соціального захисту населення.

На переконання колегії суддів, належним та достатнім способом захисту порушеного права Позивача в даному випадку буде зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації розглянути питання щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Аналогічна правова позиція висловлена в рішенні Верховного Суду України від 26 липня 2017 року у справі №676/4127/16-а.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає Позивач та згідно з п.4 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

Виходячи з вимог ст.9 КАС України, судова колегія вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів Позивача та ухвалити постанову про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації розглянути питання щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни з урахуванням висновків суду.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 статті 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до помилкового вирішення справи в частині задоволення позову щодо зобов"язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації видати ОСОБА_2 посвідчення інваліда війни, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 грудня 2017 року в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації видати ОСОБА_2 посвідчення інваліда війни скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації розглянути питання щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни з урахуванням висновків суду.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст.329 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 28 березня 2018 року.