Справа № 826/6078/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2018 року № 826/6078/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., вирішив у письмовому провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного агентства автомобільних доріг України,

Міністерства інфраструктури України

про поновлення на роботі,

за участі:

позивача: ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача 1 - Лесика Максима Анатолійовича;

представника відповідача 2 - Загороднього Віталія Сергійовича.

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України, Міністерства інфраструктури України в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. Голови Державного агентства автомобільних доріг України від 10.04.2017 №167-к про переведення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Відділу внутрішнього аудиту та аналізу;

- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. Голови Державного агентства автомобільних доріг України від 19.08.2017 №358-к про звільнення ОСОБА_1 з Державного агентства автомобільних доріг України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Фінансово-економічного департаменту в Державному агентстві автомобільних доріг України;

- стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 серпня 2017 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у сумі 74923,75 (сімдесят чотири тисячі дев'ятсот двадцять три гривні 75 копійок) грн.;

- зобов'язати Міністерство інфраструктури України відкликати погодження на звільнення ОСОБА_1 з державної служби.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем здійснено переведення позивача на іншу посаду без його згоди, не запропоновано всіх вакантних на той час посад. Більше того, Позивач не отримував від відповідача жодного повідомлення про зміну істотних умов державної служби.

Також позивач повідомив, що з 30.12.2016 по цей час у центральному апараті Укравтодору наявні вакантні посади державної служби, рівноцінні посаді, яку займав позивач, і в період з 30.12.2016 до 14.03.2017 йому не було надало пропозицій щодо зайняття вакантних посад.

У той же час, усі працівники структурного підрозділу, який він очолював були переведені на посади згідно нового штатного розкладу. У зв'язку з такими обставинами позивач розцінює таке переведення виключно як приховане покарання.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Позиція відповідача 1 викладена у запереченнях на позовну заяву. Відповідач вважає, що в даному випадку переведення зумовлене скороченням штату працівників, тому позивачу запропоновано іншу вакантну посаду у цьому державному органі. Відповідач вважає твердження позивача про необхідність пропонування йому всіх рівнозначних вакантних посад є необґрунтованим та незаконним; вказує, що попередження про скорочення посади, яку займав позивач в цілому не суперечить статті 43 Закону Україні державну службу», так як по своїй правовій природі є повідомленням ОСОБА_1 про зміну істотних умов проходження державної служби, однак було неправильно оформлено.

Відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, наведених у запереченнях, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

22.11.2017 року, суд на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 09 серпня 2016 року ОСОБА_1 працював на посаді директора Фінансово-економічного департаменту в Державному агентстві автомобільних доріг України.

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 10.04.2017 року №167 К, ОСОБА_1 - директора Фінансово-економічного департаменту переведено 10.04.2017 на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та аналізу.

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 19.08.2017 року № 358-К позивача - головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та аналізу, звільнено з 19 серпня 2017 року із займаної посади за вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (прогул державного службовця, вчинений повторно протягом року).

Не погодившись з рішеннями роботодавця про переведення та звільнення, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регулюється Законом України «Про державну службу», який набув чинності з 01.05.2016.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Як визначено частинами другою та третьою статті 3 цього ж Закону, відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

За правилами встановленими ст. 41 Закону №889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу (ч. 1).

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця (ч. 2).

У разі переведення державного службовця на іншу посаду йому виплачується заробітна плата, що відповідає посаді, на яку його переведено (ч. 4).

Переведення не повинно бути прихованим покаранням (ч. 5).

Згідно з нормами ст. 43 Закону №889-VIII підставами для зміни істотних умов державної служби є:

1) ліквідація або реорганізація державного органу;

2) зменшення фонду оплати праці державного органу;

3) скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

2. Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов'язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов'язків (ч. 2).

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна:

1) належності посади державної служби до певної категорії посад;

2) основних посадових обов'язків;

3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;

4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту) (ч. 3).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати (ч. 4).

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби (ч. 4).

У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону (ч. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Судом встановлено, що Наказом в.о. Голови Укравтодору від 29 грудня 2016 № 357 ОСОБА_5 введено в дію структуру та штатний розпис апарату Укравтодору з 29 грудня 2016 року.

Пунктом 2 розпорядчої частини зазначеного наказу наказано, у зв'язку зі зміною структури апарату Укравтодору, начальнику правління персоналом та соціальних питань (Вигонюк Н.О.) забезпечити виконання статей 22, 41 та 43 Закону України «Про державну службу.

Згідно штатних розписів Укравтодору на 2016 та 2017 роки вбачається, що гранична чисельність посад працівників апарату установи, в обох штатних розписах становить 108 штатних одиниць.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, змін зазнала посада директора Фінансово-економічного департаменту, яку займав ОСОБА_1

Штатним розписом Укравтодору на 2017 рік, зазначена посада та відповідний підрозділ не передбачені. При цьому створено посаду директора департаменту планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Укравтодору.

З проведеного судом порівняльного аналізу змісту Положення про Фінансово-економічний департамент та Положення про Департамент планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності вбачається, що фактично завдання та функції новостворений департамент виконує ті самі, що й Фінансово-економічний департамент. Склад та повноваження Фінансово-економічного департаменту та Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку і звітності, у положеннях про них є тотожними.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що фактично скорочення посади яку обіймав позивач не відбулося, а лише відбулась зміна її назви.

Як встановлено судом, 30.12.2016 року директора Фінансово-економічного департаменту ОСОБА_1, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України попереджено про наступне звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 03 березня 2017 року.

Не підтверджено під час розгляду справи належними доказами доводи відповідача 1 про те, що винесенні 30 грудня 2016 вищевказаного попередження ОСОБА_1 у зв'язку зі зміною штатної структури в Укравтодорі були відсутні можливості пропозиції рівнозначних вакантних посад, які б міг зайняти ОСОБА_1

Судом встановлено, що 14.03.2017 року позивачу надано пропозицію зайняти посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та аналізу. Від запропонованої посади останній відмовився, про що зазначив у пропозиції з посиланням на наявність в установі вакантних рівнозначних посад. Вказане відповідачем 1 під час розгляду справи не спростовано.

Суд звертає увагу на пряму норму ч. 2 ст. 41 Закону України «Про державну службу», в якій зазначено, що переведення здійснюється лише за згодою державного службовця. Тому не отримавши згоду ОСОБА_1 за умови існування службової необхідності, відповідач повинен був запропонувати позивачу інші вакантні посади, та не був вправі переводити його на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та аналізу.

Відповідач 1 не пояснив суду, чому позивачу не запропонували посади заступника директора - начальника відділу управління фінансами або заступника директора - начальника відділу видатків дорожнього господарства, тощо, та не пропонували інших посад в Департаменті, оскільки від запропонованої посади позивач відмовився. З цих підстав суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач фактично погодився на продовження державної служби, та не писав заяви про звільнення у зв'язку зі змінами істотних умов праці, як це передбачено п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу». Адже враховуючи не пропонування відповідачем інших вакантних посад, не було підстав вимагати від позивача написання заяви про звільнення у зв'язку зі змінами істотних умов праці.

Відтак, оскільки позивач повідомлявся про переведення у зв'язку з виведенням його посади зі штатного розпису, та з врахуванням відмови позивача від переведення на запропоновану посаду, підстав для прийняття рішення про переведення позивача на посаду на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та аналізу не було.

Також, згідно висновку за результатами службового розслідування стосовно в.о. Голови Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_5 з метою перевірки фактів, зазначених у скарзі державних службовців ОСОБА_1 та ОСОБА_7 від 24 квітня 2017 року щодо порушення їх прав, визначених Законом України «Про державну службу» від 09 червня 2017 року, запропоновано виконуючому обов'язки Голови Державного агентства автомобільних доріг України скасувати попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 з посади директора Фінансово-економічного департаменту за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 03 березня 2017 року та запропоновано вжити заходів щодо недопущення в подальшому порушень вимог законодавства у сфері державної служби та неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно - правових актів з питань державної служби.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач має вищу освіту за кваліфікацією економіст та стаж роботи на посадах старшого та головного бухгалтера комерційних установ.

Підсумовуючи вказане, суд дійшов висновку, що звільнення позивача із займаної посади директора Фінансово-економічного департаменту Укравтодору та переведення його на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та аналізу, здійснено відповідачем 1 без дотримання процедури переведення, визначеної Законом України "Про державну службу", з порушенням справедливого балансу між правами працівника та обов'язку щодо приведення у відповідність чинному законодавству штату органу, чим порушено гарантоване законом право на працю, що має наслідком визнання протиправним та скасування наказу в.о. Голови Державного агентства автомобільних доріг України від 10.04.2017 №167-к про переведення ОСОБА_1

Під час розгляду справи, Відповідачем 1 не надано суду доказів про те, що ним вживалися заходи до переведення позивача за його згодою на іншу роботу в установі.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. №9, роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові».

Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992р. № 9, невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 19.08.2017 №358-к про звільнення ОСОБА_1 з Державного агентства автомобільних доріг України також є протиправним, таким, що порушив права позивача на продовження служби, у зв'язку із чим підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Касаційний адміністративний суд Верховного Суду наголосив на тому, що хоча зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників є правом власника або уповноваженого ним органу, однак це не має бути підставою для зловживання та незаконного звільнення працівників (постанова від 31.01.2018 у справі №824/3229/14-а).

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що при виданні оскаржуваного наказу Державного агентства автомобільних доріг України від 21.04.2017 №182-к про звільнення ОСОБА_1 з Державного агентства автомобільних доріг України не дотримано принципів, на яких ґрунтується трудове законодавство, рівно як і принципів законності та правової визначеності, які є складовими верховенства права.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено ( постанова Верховного Суду України від 28.10.2014р. №21-484а14).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З урахуванням вищевикладених норм законодавства та практики Європейського суду колегія суддів для відновлення порушеного права позивача вважає за необхідним поновити його на посаді з якої його незаконно переведено - директора Фінансово-економічного департаменту та стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Так, частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, у разі поновлення незаконно звільненого працівника відшкодуванню підлягає середній заробіток за час незаконного недопущення його до роботи.

Обчислення середньої заробітної плати у випадках вимушеного прогулу здійснюється за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Так, відповідно до абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 8 Порядку від 08 лютого 1995 року №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З урахуванням викладених норм законодавства суд вважає за необхідним стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2017 року по 14 березня 2018 року у розмірі 73 167,72 грн. (141 * 518,92 грн.), відповідно наявної в матеріалах справи Довідки розрахунку середнього заробітку від 19.04.2017 року № 146.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати у сумі 74923,75 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до висновку Національного агентства з питань державної служби від 09.06.2017 за результатами службового розслідування, встановлено, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 нараховано 16 622, 50 грн. (до виплати - 10 966, 11 грн.).

Перевіркою встановлено, що 08 лютого 2017 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за І половину лютого 2017 року на суму 3 000, 00 (платіжна відомість від 08.02.2017 № 03.039/14), 01 березня 2017 року проведено виплату основного розрахунку за лютий 2017 року на суму 7 966, 11 грн. (платіжна відомість від 01.03.2017 № 01.060/18), 27 квітня 2017 року проведено виплату лікарняних на суму 1 726, 00 грн. (платіжна відомість від 27.04.2017 № 01.117/41) та 03 травня 2017 року проведено виплату лікарняних на загальну суму 1035, 60 грн. (платіжна відомість від 22.05.2017 № 01.142/46).

Як зазначалося, наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 10.04.2017 року №167-К, ОСОБА_1 - директора Фінансово-економічного департаменту переведено 10.04.2017 на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та аналізу, а наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 19.08.2017 року № 358-К позивача - головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та аналізу, звільнено з 19 серпня 2017 року із займаної посади за вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (прогул державного службовця, вчинений повторно протягом року).

Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів розрахунку по заробітній платі з позивачем за період часу з 01.04.2017 року по 19.08.2017 року.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01.04.2017 року по 19.08.2017 року у розмірі 49 297,40 грн. (95 * 518,92 грн.), відповідно наявної в матеріалах справи Довідки розрахунку середнього заробітку від 19.04.2017 року № 146

Щодо вимоги про зобов'язання Міністерство інфраструктури України відкликати погодження на звільнення ОСОБА_1 з державної служби суд відмовляє у її задоволенні з огляду на те, що такі повноваження відносяться до виключної компетенції відповідача 2 та достатнім для захисту порушених прав позивача та їх поновлення є скасування спірних наказів про переведення та про звільнення ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами встановленими у ч. 2 цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів від 10.04.2017 року №168-К щодо переведення ОСОБА_1 та від 19.08.2017 року № 358-К про звільнення позивача. Тому у цій частині позов слід задовольнити. Також, слід поновити позивача на посаді директора Фінансово-економічного департаменту Державного агентства автомобільних доріг України та стягнути на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, в порядку ст.371 КАС України, слід допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Фінансово-економічного департаменту Державного агентства автомобільних доріг України з 21.08.2017 року.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 10.04.2017 №167-к про переведення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Відділу внутрішнього аудиту та аналізу.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 19.08.2017 №358-к про звільнення ОСОБА_1 з Державного агентства автомобільних доріг України;

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Фінансово-економічного департаменту Державного агентства автомобільних доріг України;

Стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) невиплачену заробітну плату за період з 01.04.2017 року по 19.08.2017 року у розмірі 49 297,40 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2017 року по 14 березня 2018 року у розмірі 73 167,72 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Фінансово-економічного департаменту Державного агентства автомобільних доріг України з 21.08.2017 року.

Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 10 893,37 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В. А. Кузьменко

О.П. Огурцов