Справа № 442/732/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 рокуЛьвів№876/11999/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третіх осіб ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року у справі №442/732/17 (винесену головуючим суддею Хомик А.П., проголошено о 13:13 год. у м. Дрогобичі) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними рішень та їх скасування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Дрогобицької міської ради треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просить з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, визнати протиправним та скасувати п. 2.1. рішення УІІ сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради №216 від 31.05.2011 року, п.п.7 п.1 рішення Дрогобицької міської ради №709 від 30.11.2008 року та п.27.1 рішення Дрогобицької міської ради №985 від 19.11.2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач із третіми особами має спільну межу, яка розділяє їхні земельні ділянки. 01.12.1997 року Дрогобицький міський суд ухвалив рішення за його позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої ними земельної ділянки площею 121 кв.м. в належне користування власнику будинку АДРЕСА_1, тобто йому. Місце розташування земельної ділянки було встановлено та визначено її розміри, йому така була повернута в його користування. З часом він приватизував частину своєї земельної ділянки. Земельна ділянка була передана йому у власність для обслуговування житлового будинку на підставі рішення Дрогобицької міської ради. Спірна частина земельної ділянки площею 121 кв.м. залишилась в його користуванні, але приватизована не була. У грудні 2016 року він вирішив приватизувати частину земельної ділянки площею 121 кв.м. та при підготовці документів довідався, що 31.05.2011 року Дрогобицька міська рада на УІІ сесії шостого скликання прийняла рішення №216, де в п. 2.1. вказано, що третім особам передається безоплатно у спільну сумісну власність земельна ділянка площею 685 кв.м. на АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Крім цього, 30.11.2008 року Дрогобицька міська рада ХХІУ сесія п'ятого скликання прийняла рішення №709 п.1.7. про передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 685 кв.м. громадянам ОСОБА_8 ( попередньому власнику) та ОСОБА_5, розташовані на вул. Пушкіна,54 ( тепер Зварицька) в м. Дрогобичі. Вважає, що третім особам передається у власність та частина земельної ділянки площею 121 кв.м., яка була повернута йому на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 2.1. рішення УІІ сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради №216 від 31.05.2011 року, п.п.7 п.1 рішення Дрогобицької міської ради №709 від 30.11.2008 року та рішення Дрогобицької міської ради №985 п. 27.1. від 19.11.2009 року «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» - громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, третіми особами подана апеляційна скарга, в якій зазначають, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки при її ухваленні суд допустився порушень норм матеріально права та судом невірно досліджено докази, а відтак невірно встановлено обставини. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що рішення суду у цивільній справі, на яке покликається позивач та суд першої інстанції - виконане. 12 травня 1998 року судовий виконавець виходив на місце виконання рішення суду, яке було частково виконане, а саме було відібрано з користування ОСОБА_8 та ОСОБА_10 83 кв.м чистої площі ( без захисної зони, яка становить 6 метрів від річки Серет) та передано в користування ОСОБА_1, що підтверджується листом судді Дрогобицького міського суду та судового виконавця від 01.06.1998 року №вх-110. На виконанні в такий спосіб зазначеного рішення суду погодився ОСОБА_1, оскільки на земельній ділянці, яка були в користування ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з 1988 року, на момент виконання рішення суду були побудовані господарські споруди. Крім цього, позивач ще у 2005 році реалізував своє право на приватизацію земельної ділянки. Також поза увагою суду першої інстанції залишилася і та обставина, що рішенням Дрогобицького міського суду Львівської області від 01 грудня 1997 року встановлено, що відповідно до інвентаризаційних справ будинків АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1, за цими будинками рішенням Дрогобицького міськвиконкому №1873 від 25.12.1953 р. закріплено земельні ділянки розмірами відповідно 668 м.кв. та 600 м.кв. У зв'язку із цим, третіми особами виготовлена технічна документації із земелеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з передачі безоплатно їм у спільну сумісну власність земельної ділянки саме площею 663 кв. м на АДРЕСА_2. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2016 року НОМЕР_2 земельній ділянці саме площею 0,0663 га присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, тобто сформованою є земельна ділянка площею, що відповідає вказаному рішенню суду. Також зазначає, що оскаржені рішення відповідач прийняв у межах повноважень. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки при прийнятті оскаржуваних рішень орган місцевої влади порушив вимоги чинного законодавства, а відтак законні права позивача як суміжного землекористувача. Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку передбаченому ст. 152 ЗК України. Також посилається на норми ст. ст. 118, 122 ЗК України та вважає, що відповідач фактично передав у приватну власність третім особам частину земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянтів апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі та просила постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Крім цього, представником апелянтів було подано клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Клопотання обґрунтовує тим, що між сторонами існує спір про право цивільне, хоча однією із сторін у ньому виступає особа публічного права. Проте, у спірних правовідносинах реалізується не публічний, а приватний інтерес, оскільки спірні рішення Дрогобицької міської ради спрямовані на виникнення, зміну цивільних прав з приводу набуття у власність земельної ділянки третіми особами, а, відтак, він має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач та його представники проти апеляційної скарги заперечили. Просили скаргу залишити без задоволення, а постанов суду без змін.

Також заперечили проти клопотання про закриття провадження у справі та подали заперечення на вказане клопотання. Вважають, оскільки оспорювані позивачем рішення не реалізовані по даний час, тобто право власності третіх осіб на вказану земельну ділянку не зареєстроване в установленому законом порядку з видачою відповідного документа, тому не виникає спір про цивільне речове право.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. Рішенням Дрогобицького міського суду Львівської області від 01.12.1997 року у справі №2-773 -1997 року позов ОСОБА_1 заявлений до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено. Повернуо земельну ділянку розміром 121 кв.м. з корисування власників будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8, ОСОБА_5 в належне користування власнику будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1, встановивши розміри земельної ділянки закріпленої за цим будинком з південної та східної сторони, межі якої проходять з будинковолодінням АДРЕСА_2 по вул. Зварицькій, відповідно 14.5.м і 7,5 м., з північної сторони ( річка Серет). Рішення суду вступило в законну силу.

Відповідно до п.1.7. рішення Дрогобицької міської ради від 30.11.2008 року №709, вирішено передати безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд ОСОБА_8 та ОСОБА_5 площею 685 кв.м. на АДРЕСА_2.

Крім цього, Дрогобицькою міською радою 19.11.2009 року на ХХХІУ сесії п'ятого скликання, було прийнято рішення №985, пунктом 27 якого вирішено відмінити п.п. 1.7. п.1 рішення №709 від 30.11.2008 року «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» у зв'язку з допущеною помилкою. Пунктом 27.1. вказаного рішення вирішено передати у приватну власність земельну ділянку площею 685 кв.м. на АДРЕСА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) ОСОБА_8 проживаючій АДРЕСА_2 та ОСОБА_5, проживаючій АДРЕСА_2.

Рішенням від 31.05.2011 року №216 пунктом 2, Дрогобицька міська рада відмінила п.п.7 п.1 рішення Дрогобицької міської ради №709 від 30.10.2008 року «Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок» на підставі свідоцтва про право на спадщину та п.2.1. вирішено передати безоплатно у спільну власність земельну ділянку площею 685 кв.м. на АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_6, проживаючому АДРЕСА_2, ОСОБА_5, проживаючій на АДРЕСА_2

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано наявність рішення суду, яке є чинним, щодо земельної ділянки, яка повернута у користування за рішенням суду позивача та вказана земельна ділянка вилучена у позивача без дотримання порядку щодо вилучення земельної ділянки за необхідних умов.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними та такими, що суперечать нормам процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1. ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Зі змісту вказаного позову слідує, що позивач звернувся до суду адміністративної юрисдикції з метою захисту своїх майнових прав, зокрема щодо порушення його права як землекористувача на частину земельної ділянки, оскільки вважає, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень порушено його права та законні інтереси.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що предмет спору в даній справі безпосередньо пов'язаний із реалізацією права власності та користування на земельну ділянку як позивачем так і третіми особами у справі.

Отже, між позивачем та відповідачем існує спір про право цивільне тобто, спір щодо правомірності користування та володіння спірною земельною ділянкою, та відповідно у спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Крім цього, судом встановлено, що третіми особами виготовлена технічна документації із земелеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з передачі безоплатно їм у спільну сумісну власність земельної ділянки саме площею 663 кв. м на АДРЕСА_2. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2016 року НОМЕР_2 земельній ділянці саме площею 0,0663 га присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Наведене свідчить про те, що позовні вимоги мають приватно - правовий характер та в заявленому спорі відповідач не виступає суб'єктом владних повноважень. Спір який виник між сторонами не є публічно-правовим, оскільки не має ознак адміністративного, а випливає з цивільно-правових відносин і має вирішуватися судом в порядку цивільного судочинства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, так у постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютого 2015 (справа №21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14), від 14 червня 2016 року (справа №21-41а16).

З урахуванням наведеного вище, обґрунтованим є клопотання представника третіх осіб про закриття провадження у справі.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Вказані обставини не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 250, 310, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року у справі №442/732/17 - скасувати та закрити провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в порядку і строки встановленні статтями 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Н. В. Бруновська
Повний текст постанови складено 27.03.2018 р.