Справа № 308/378/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року№876/2177/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Качмара В.Я.,
суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
при секретарі судового засідання Чопко Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Бабинця Сергія Петровича на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2018 року у справі №308/378/18 (суддя Деметрадзе Т.Р., рішення ухвалено о 15/45 год, м.Ужгород, Закарпатська область) за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про затримання іноземця або особи без громадянства з метою її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Прикордонний загін) звернувся до суду з позовом до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (далі Громадянка) про затримання останньої з метою її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2018 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовими рішення, його оскаржив представник відповідача адвокат Бабинець С.П., (далі Представник) який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги Представник зазначає, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи не застосовано положення норм частини 5 статті 26 та частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI). Згідно них, іноземець та особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення, а також, такі особи можуть бути примусово видворенні за рішенням суду, якщо вони не виконали у встановлений строк рішення про примусове повернення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття відповідними органами рішення про примусове повернення. Однак, з оскаржуваного рішення не вбачається, що у матеріалах справи наявне рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача з України, чи було таке рішення їй вручено і чи було нею не виконане. Разом з тим, на противагу вказаному, наголошує на тому, що Громадянка підлягає видворенню не за процедурою передбаченою статтею 30 Закону №3773-VI, а за процедурою визначеною у статті 29 вказаного Закону та «Угодою між Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» (далі Угода-1), підписану у м.Нью-Йорк 25.09.2007, ратифіковану Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» (далі Закон №359-VI), яка, однак позивачем застосована не була.
Позивач відзиву на апеляцій скаргу не подавав.
Учасники справи в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки у відповідача немає законних підстав для перебування на території України, у неї відсутні документи, що дають право на виїзд з України, така підлягає затриманню з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Громадянка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , потрапила на територію України незаконно, шляхом перетину поза пунктами пропуску державного кордону в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку (далі СР) в районі прикордонного знаку №327, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Паладь Комарівці», що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 12.01.2018 (далі Протокол) та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від цієї ж дати (а.с.7-8).
Під час складання Протоколу було залучено перекладача Нгуен Ван Конг, який ознайомив відповідача зі змістом Протоколу зрозумілою їй мовою, що підтверджується підписом останньої.
Після незаконного перетину кордону Громадянка затримана представниками прикордонної поліції СР і 12.01.2018, в пункті пропуску «Павлово» Прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007 (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб»; далі Угода-2) передана на територію України у встановленому Угодою-2 порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі (а.с.9-10).
Враховуючи, що у відповідача документів, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України немає, така перебуває на території України незаконно, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати їй допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження або внесення застави немає, позивач у порядку пункту 2 частини 1 статті 289 КАС подав до адміністративного суду позовну заяву про застосування судом до Громадянки затримання з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
За пунктом 2 частини 1 статті 289 КАС (в редакції, чинній на час подання позовної заяви) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, як затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом №3773-VI (в редакції, на час виникнення спірних відносин).
Згідно з частиною 2 статті 14 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
За приписами частини 1 статті 29 Закону №3773-VI передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.
Відповідно до статті 3 Угоди-2 Запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в`їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи: незаконно в`їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів.
За змістом частини 3 статті 4 Угоди-1 запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.
Пунктами 1 та 2 розділу 4 «Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 №158 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.03.2016 за №260/26705; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Інструкція-1) визначено, що у разі затримання уповноваженими органами на території України іноземців або осіб без громадянства, які порушують законодавство України щодо порядку прибуття на територію України чи перебування або проживання на її території, зазначені особи до вирішення питання щодо їх реадмісії підлягають тимчасовому розміщенню в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), у встановленому законодавством порядку.
Крім осіб, зазначених у пункті 1 цього розділу, у ПТПІ також розміщуються іноземці та особи без громадянства, які прийняті від договірної держави в порядку реадмісії та не мають документів на право перебування на території України, до моменту їх реадмісії до іншої договірної держави або примусового видворення в установленому законодавством порядку.
За змістом пункту 12 розділу 2 «Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 №141 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Інструкція-2), іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду, зокрема, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.
З матеріалів справи видно, що 12.01.2018 на підставі статті 3 Угоди-2 відповідач була передана на територію України у встановленому Угодою-2 порядку за незаконний перетин державного кордону у складі групи осіб з України в СР на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Паладь Комарівці». Документи, що дають право на виїзд з України та, які посвідчують особу відсутні.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що звернення Прикордонного загону з позовною заявою до суду про затримання іноземця із одночасним поміщенням такої до ПТПІ з метою ідентифікації та забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію є підставним.
Посилання скаржника на те, що позивачем при затриманні його довірителя і подання відповідної позовної заяви до суду не застосована процедура видворення до таких осіб в порядку реадмісії, що передбачена статтею 29 Закону №3773-VI та Угодою-1, а також те, що позовній заяві мало би передувати прийняття рішення про примусове повернення, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними та такими, що свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь.
Така позиція апеляційного суду викликана тим, що Прикордонний загін звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив не видворити відповідача, а з підстав відсутності у останньої документа, що дає право на виїзд з України та незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон, затримати таку із поміщенням до ПТПІ з метою ідентифікації та забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Зважаючи на те, що у відповідача відсутні документи, що підтверджують її особу та дають їй право на виїзд з України, порушення нею законодавства України з прикордонних питань, а також наявності запиту Прикордонного загону від 13.01.2018 №81/43 до надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні про повідомлення затримання 11-ти іноземців, які назвались громадянами В`єтнаму, серед яких і відповідач, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку про необхідність затримання такої особи, яка після її ідентифікації як громадянки В`єтнаму, підлягає передачі до цієї країни у відповідності до міжнародних договорів України про реадмісію.
Таким чином, встановлено, що у позивача були достатні підстави для подання до суду з підстав передбачених частиною 1 статті 289 КАС позовної заяви про застосування судом до Громадянки через відсутність у такої документа, що дає право на виїзд з України та порушення законодавства України з прикордонних питань затримання з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги частини 1 статті 289 КАС, частини 1 статті 29 Закону №3773-VI, пунктів 1 та 2 розділу 4 Інструкції-1, пункту 12 розділу 2 Інструкції-2, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Бабинця С.П. слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Бабинця Сергія Петровича залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2018 року без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін