Справа № 815/3285/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/3285/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - ОСОБА_1;

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій, на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій, про визнання протиправним та скасування пункту 4 рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій, (далі - Комісія) в якому, з урахуванням уточнень (т.1 а.с.58-63) просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення Комісії, оформлене протоколом №5 від 24 червня 2015 року, у частині відмови у визначенні йому статусу «ветеран війни - учасник бойових дій»;

- зобов'язати Комісію визначити йому статус «ветерана війни-учасника бойових дій», згідно з пунктом 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення.

Позивач, вважаючи, що має право на статус «ветеран війни-учасник бойових дій», керується п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зазначає, що залучався до складу груп піротехнічних робіт та безпосередньо виконував завдання щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України.

На підтвердження своєї позиції позивач надав копії наказів начальника спеціального морського загону ГУ МНС України в АР Крим, копію наказу начальника ГУ МНС України в АР Крим про призначення до групи розмінування та допущення особового складу до знищення вибухонебезпечних предметів, а також акти на виконання робіт з розчистки місцевості від вибухонебезпечних предметів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував пункт 4 рішення Комісії, зазначеного в протоколі №5 від 24 червня 2015 року, в частині відмови у визначенні ОСОБА_2 статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» та зобов'язав Комісію повторно розглянути вказане питання.

У задоволенні позовних вимог про зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення та надати позивачу відповідний статус, суд відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірне рішення, суд першої інстанції вважав підтвердженим той факт, що відповідно до пункту 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право на присвоєння йому статусу «ветеран війни - учасник бойових дій», оскільки ним безпосередньо виконувались роботи з розмінування місцевості, про що свідчать відповідні докази наявні у матеріалах справи.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції зазначив, що в силу дискреційних повноважень Комісії, суд не може втручатися в її діяльність, адже вказаний орган уповноважений самостійно приймати відповідні рішення.

Водночас, з урахуванням того, що позивачем до суду були надані нові документи, які не надавались на розгляд Комісії, суд першої інстанції, з метою повного захисту позивача, вийшов за межі його позовних вимог та зобов'язав Комісію повторно розглянути питання щодо надання відповідного статусу.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Комісія подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляції складається з того, що ОСОБА_2 не є особою, яка залучалась до безпосередньої участі у розмінуванні, а лише здійснювала загальне керівництво під час проведення робіт піротехнічною групою.

Також апелянт вважає, що сам по собі факт залишення позивачем за собою загального керівництва під час проведення піротехнічних робіт, не будучи при цьому включеним до складу груп розмінування, не може бути підтвердженням його безпосередньої участі у пошуку, підйомі, знешкодженні, транспортуванні та знищенні вибухонебезпечних предметів.

Не погоджуючись з рішенням суду, в частині зобов'язання Комісію повторно розглянути заву позивача щодо надання статусу «ветеран війни - учасник бойових дій», з урахуванням нових документів наданих до суду, апелянт наголосив на тому, що Комісія приймає рішення на підставі наявних документів, які подаються їй на розгляд заявником.

На думку апелянта, суд не може перебирати на себе повноваження щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти документи, що були надані в ході судового розгляду стороною у справі, оскільки суб'єкт владних повноважень не відмовляв позивачу в їх прийнятті та розгляді.

У відзиві на апеляцію, позивач наполягає на тому, що його було допущено до керівництва роботами, пов'язаними з очисткою місцевості та акваторії від вибухонебезпечних предметів та до проведення робіт з розмінування місцевості від вибухонебезпечних предметів.

Також, у відзиві позивач звертає увагу суду на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати редакцію пункту 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, яка діяла до 14 травня 2015 року, тобто на час виконання ним піротехнічних робіт.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що є підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, що встановлені судом першої та апеляційної інстанцій свідчать про наступне.

Відповідно до наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 22 червня 2007 року №276 капітана ОСОБА_2 призначено начальником відділу матеріально-технічного забезпечення Спеціального морського загону оперативно-рятувальної служби цивільного захисту з 25 червня 2007 року (т.1 а.с.23).

Наказом Міністерства надзвичайних ситуацій №405 від 27 травня 2008 року, для виконання робіт щодо очистки місцевості від вибухонебезпечних предметів часів Великої Вітчизняної Війни, з метою виконання «Програми знешкодження вибухонебезпечних предметів, що залишилися з часів Другої світової війни в районі міст Керчі та Севастополя на 2000 - 2010 роки», позивачем, як особою, що тимчасово виконує обов'язки начальника Спеціального морського загону, приймались накази «Про призначення групи піротехнічних робіт щодо очистки місцевості від вибухонебезпечних предметів за №608 від 24.12.2010 року, №580 від 10.12.2010 року, №104 від 26.03.2010 року, №91 від 31.03.2011 року, №86 від 30.03.2011 року, №69 від 11.03.2011 року, №54 від 04.03.2011 року.

Зі змісту наведених вище наказів слідує, що позивач, приймаючи відповідні накази, доручав групі розмінування здійснити роботи щодо очистки територій від вибухонебезпечних предметів, залишаючи за собою загальне керівництво під час проведення таких робіт (т.1 а.с.17-22, 27-41).

На виконання вказаних наказів комісією у складі піротехнічного підрозділу складалися акти виконаних робіт і розмінування місцевості, які також були підписані позивачем, як членом комісії.

До того ж матеріали справи містять наказ начальника Спеціального морського загону №36 від 04.02.2010 року «Про допуск особового складу Спеціального морського загону до проведення робіт щодо очистки місцевості та акваторії від вибухонебезпечних предметів (ВНП)».

Із цього наказу вбачається, що позивач приймав участь у зборах з піротехніками та водолазами з 02.02.2010 року по 04.02.2010 року, успішно засвоїв матеріали та здав залік з підривної справи та очистки місцевості та акваторії від вибухонебезпечних предметів, що стало підставою для допущення його до керівництва роботами, пов'язаними із очисткою місцевості та акваторії від вибухонебезпечних предметів (т.1 а.с.44).

Наказом начальника ГУ генерал-майора служби цивільного захисту Недобіткова О.А. від 12.04.2011 року №270 допущено до проведення робіт з розмінування місцевості від вибухонебезпечних предметів співробітників ГУ МНС України в АРК Крим, аварійно-рятувального загону спеціального призначення та Спеціального морського загону ГУ МНС України в АР Крим.

Наказом ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 01 квітня 2014 року №252 ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення Головного управління ДСНС України в Одеській області (т.1 а.с.26).

07 квітня 2015 року позивач звернувся до т.в.о. начальника ГУ ДСНС України в Одеській області із рапортом щодо визначення йому статусу «ветеран війни - учасник бойових дій».

Для підтвердження викладених в рапорті обставин були надані наведені вище документи.

22 квітня 2015 року відбулося засідання комісії з підготовки та попереднього розгляду документів із визначення статусу учасника бойових дій, особам рядового і начальницького складу ГУ ДСНС України в Одеській області, на якому було вирішено клопотати перед комісією ДСНС України про визначення статусу «учасника бойових дій» полковнику служби цивільного захисту ОСОБА_2 (т.1 а.с.49).

24 квітня 2015 року для вирішення питання про визначення ОСОБА_2 статусу «учасника бойових дій» його рапорт та додатки до нього були направлені на адресу Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

24 червня 2015 року відбулося засідання Комісії на якому, відповідно до копії витягу з протоколу №5, вирішено відмовити у визначенні статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» підполковнику служби цивільного захисту ОСОБА_2

Мотиви даної відмови полягали в тому, що надані документи не підтверджують безпосередню участь позивача у розмінуванні (виявленні, знешкодженні, транспортуванні та знищенні) вибухонебезпечних предметів.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивач, на обґрунтування своєї позиції, надав додаткові докази, а саме накази, які ним приймались як начальником Спеціального морського загону «Про призначення групи піротехнічних робіт щодо очистки місцевості від вибухонебезпечних предметів (ВНП)» №164 від 05.03.2014 року, №159 від 28.02.2014 року, №183 від 18.03.2014 року, відповідно до яких, групам розмінування наказано здійснити роботи щодо очистки території від вибухонебезпечних предметів.

Окрім того, позивач надав суду нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_4, та ОСОБА_5 від 03.10.2017 року, в яких останні пояснювали, що ОСОБА_2 під час проходження служби в Спеціальному морському загоні з 2010 по 2014 роки приймав участь у розмінуванні місцевості від вибухонебезпечних предметів.

Проаналізувавши фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

До того ж, колегія суддів вважає, що з боку суду першої інстанції відбулось порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов ураховуючи наступне.

Пунктом 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Саме така редакція пункту 11 статті 6 даного Закону діяла на момент звернення позивача до відповідача з рапортом щодо встановлення йому статусу - учасника бойових дій.

Водночас ОСОБА_2 у позові наполягав на тому, що правовідносини, які виникли між ним та Комісією регулюються пунктом 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції, що діяла до 14 травня 2015 року і який встановлював, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Аргументами для застосування саме такої редакції вказаної норми, позивач вважав обставини виконання ним, саме в цей період часу, у складі груп піротехнічних робіт завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів.

Судом першої інстанції, при вирішенні вказаного доводу позивача, обґрунтовано було зазначено, що під час розгляду суб'єктом владних повноважень рапорту позивача щодо визначення йому відповідного статусу, Комісія правильно застосувала норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Позивач у відзиві на апеляцію знову звертає увагу суду на те, що слід застосовувати до спірних правовідносин редакцію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що існувала до 14 травня 2015 року.

Проте, така позиція позивача не може бути прийнята судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки, позивач погодився з рішенням суду першої інстанції, його не оскаржував, а положення ст. 308 КАС України встановлює, що рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляції.

Досліджуючи доводи апеляції, колегія суддів встановила наступне.

Положенням про Комісію з питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни особам рядового і начальницького складу МНС України відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 31 травня 2006 року №330, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2006 року за №957/12831 визначено, що комісія створюється у Міністерстві України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи для розгляду заяв осіб рядового та начальницького складу Міністерства, пов'язаних з установленням статусу учасника війни, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до вимог цього Положення, Комісія зобов'язана:

- приймати до розгляду заяви осіб рядового та начальницького складу Міністерства про визнання їх учасниками війни, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку;

- розглядати заяви осіб рядового та начальницького складу Міністерства, що надійшли до Комісії, у 10-денний термін;

- при виникненні потреби в додаткових документах, що підтверджують статус заявника, робити запит до відповідних архівних установ, про що інформувати заявника;

- приймати відповідне рішення про надання або відмову в наданні статусу учасника війни та інформувати заявників.

Комісія несе відповідальність за прийняті нею рішення. Рішення Комісії оформляються протоколом, який підписується головою і секретарем Комісії та скріплюється гербовою печаткою Міністерства.

Комісія зобов'язана в тому числі приймати до розгляду заяви осіб рядового та начальницького складу Міністерства про визнання їх учасниками війни, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», приймати відповідне рішення про надання або відмову в наданні статусу учасника війни та інформувати заявників.

Пунктом 5 Інструкції про порядок видачі посвідчень, нагрудних знаків ветеранів війни особам рядового і начальницького складу МНС України, затвердженої наказом МНС України від 31 травня 2006 року № 331 особам, які визнані учасниками бойових дій (пункт 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), посвідчення видаються на підставі:

- витягу з наказу начальників головних управлінь (управлінь) МНС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, аварійно-рятувальних загонів, Спеціального морського загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін) та допущення особового складу до знищення вибухонебезпечних предметів у воєнний і повоєнний час;

- витягу з наказу начальників головних управлінь (управлінь) МНС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, аварійно-рятувальних загонів, Спеціального морського загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін);

- акта на виконання робіт з розчистки місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних предметів (бойових мін) у воєнний і повоєнний час.

При відсутності (з незалежних від особи рядового і начальницького складу МНС України обставин) необхідних архівних документів, що підтверджують безпосередню участь у бойових діях, дозволяється брати до уваги:

- показання свідків (не менше двох, нотаріально завірених), які в період, що потребує підтвердження, проходили службу чи працювали разом із заявником;

- довідки відповідного періоду, завірені печаткою відповідної установи;

- грамоти, фотографії (оригінали);

- газетні матеріали;

- історичні довідки, документи та інші архівні матеріали;

- письмові інструкції потрібного періоду, де вказані прізвище, ім'я та по батькові заявника;

- партійні документи, які підтверджують службу заявника у відповідний період;

- інші документи, на підставі яких є можливість зробити висновок за заявою.

Комісія, досліджуючи надані їй на розгляд накази та акти на виконання робіт з розчистки місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних предметів, дійшла обґрунтованому, на думку суду апеляційної інстанції, висновку про те, що надані документи не підтверджують безпосередню участь позивача у розмінуванні (виявленні, знешкодженні, транспортуванні та знищенні) вибухонебезпечних предметів, оскільки не відповідають вимогам наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.11.2006 року №707 «Про вдосконалення порядку визначення статусу «учасник бойових дій» особам рядового та начальницького складу МНС (далі - Наказ №707) та розділу ІІІ Інструкції з організації та проведення робіт з розмінування місцевості на території України підрозділами та спеціалізованими підприємствам МНС, затвердженої наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи 20.09.2010 р. №791 ( надалі - Інструкція №791)

Так, відповідно до пунктів 3-1, 3-2 Інструкції №791 до складу піротехнічних підрозділів призначаються особи рядового і начальницького складу та працівники спеціалізованих підприємств МНС, які дисципліновані, фізично підготовлені, мають високі морально - ділові якості, стійку нервову систему та фахову підготовку для проведення робіт з розмінування місцевості.

Професійна підготовка особового складу піротехнічних підрозділів здійснюється:

- старшого та середнього начальницького складу - за фахом у вищих навчальних закладах МНС, Міністерства освіти і науки, Міністерства оборони;

- молодшого начальницького та рядового складу - у спеціалізованих навчальних закладах МНС при наявності ліцензії МОН за робітничою професією «Сапер (розмінування)».

Підвищення кваліфікації особового складу піротехнічних підрозділів здійснюється на базі навчальних закладів МНС, а у разі необхідності у профільних навчальних закладах Міноборони, Держгірпромнагляду, та в окремих випадках - навчальних закладах інших країн.

На посади середнього та старшого начальницького складу піротехнічних груп можуть призначатись особи, які мають базову або повну вищу освіту (з освітньо-кваліфікаційними рівнями магістр, спеціаліст, бакалавр) за спеціальностями, пов'язаними з проведенням піротехнічних робіт.

У разі призначення на посаду середнього та старшого начальницького складу піротехнічної групи, і надалі не рідше ніж один раз на 3 роки, проходити збори в навчальних закладах МНС України з отриманням відповідного свідоцтва про проходження підвищення кваліфікації.

Наказом №707 в пункті 4 чітко визначено, що до безпосереднього виконання піротехнічних робіт, пов'язаних із знешкодженням та знищенням вибухонебезпечних предметів (далі - ВНП), допускати тільки штатний особовий склад груп піротехнічних робіт, який пройшов навчання за спеціальністю у навчальних закладах МНС і Міноборони. На ці посади призначати переважно особовий склад, який має відповідну підготовку, досвід роботи за фахом, дотримується високої службової дисципліни. Припинити практику безпідставного переміщення та перепризначення особового складу піротехнічних підрозділів.

Пунктом 5 наказу №707 зобов'язано допуск до безпосереднього виконання піротехнічних робіт, пов'язаних із знешкодженням та знищенням ВНП, оформляти відповідними наказами. Виключити допуск до безпосереднього виконання робіт із знешкодження та знищення ВНП особового складу управлінь (відділів) цивільного захисту, управлінь (відділів) пожежно-рятувальних сил, інших структурних підрозділів, керівного складу загонів технічної служби, аварійно-рятувальних загонів спеціального призначення ГУ (У) МНС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, Аварійно-рятувальних загонів та Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, які повинні здійснювати тільки забезпечення зазначених робіт.

Із послужного списку ОСОБА_2 вбачається, що у нього відсутня повна вища освіта за спеціальностями, пов'язаними з проведенням піротехнічних робіт.

Так, позивач закінчив Одеський інститут Сухопутних військ за спеціальністю «Організація продовольчого забезпечення», а також національну академію оборони України за спеціальністю «організація тилового забезпечення військ».

Отже, слід погодитись з доводами апелянта про те, що позивач не мав право виконувати роботи щодо очистки території від вибухонебезпечних предметів, оскільки не обіймав штатну посаду в піротехнічному підрозділі.

До того ж, колегія суддів вважає правильним зауваження апелянта про те, що відсутні докази безпосередньої участі позивача у виконанні піротехнічних робіт, пов'язаних із знешкодженням та знищенням вибухонебезпечних предметів.

Зокрема відсутні накази:

- про допуск до безпосереднього виконання піротехнічних робіт, пов'язаних із знешкодженням та знищенням вибухонебезпечних предметів;

- про призначення до групи розмінування та допущення до знищення вибухонебезпечних предметів;

- про виїзд у складі групи на розмінування (тралень бойових мін);

- акти на виконання робіт з розчистки місцевості від вибухонебезпечних предметів, де було б визначено, що позивач входив до особового складу піротехнічного підрозділу.

Так, із документів наданих на розгляд Комісії вбачається, що ОСОБА_2 до особового складу піротехнічних груп не входив, безпосередньо роботи, пов'язані із знешкодженням вибухонебезпечних предметів не проводив і до групи до розмінування не призначався, а лише здійснював загальне керівництво.

До вказаних документів відносяться накази: №608 від 24.12.2010 року, №580 від 10.12.2010 року, №104 від 26.10.2010 року та складені до цих наказів акти виконаних робіт.

Апелянт, відстоюючи свою позицію також зазначив, що згідно з актом виконання робіт місцевості №41 від 26.03.2010 року до особового складу піротехнічного підрозділу, включено позивача як начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, який одночасно і затверджував вказаний акт.

На думку апелянта, це було зроблено в порушення наказу від 26.03.2010 року №104, де була призначена група для проведення очистки території від вибухонебезпечних предметів у складі командира групи розмінування, сапера групи піротехнічних робіт, старшого радіомінера групи піротехнічних робіт, сапера радіотелефоніста групи піротехнічних робіт.

Колегія суддів зважаючи на викладені документи, дійшла висновку, що в особовий склад піротехнічного підрозділу слід включати тільки тих осіб, що визначені у відповідному наказі про призначення групи піротехнічних осіб щодо очистки місцевості від вибухонебезпечних предметів.

Наявність в матеріалах справи наказу начальника ГУ генерал-майора служби цивільного захисту Недобіткова О.А. від 12.04.2011 року №270 про допущення позивача до проведення робіт з розмінування місцевості від вибухонебезпечних предметів, не свідчить про те, що позивач безпосередньо виконував роботи з розмінування місцевості, адже відсутні документи щодо реалізації цього наказу, а саме акти виконання робіт з розмінування місцевості.

Юридична кваліфікація встановлених фактів свідчить про необґрунтований висновок суду першої інстанції про те, що позивачем безпосередньо виконувались роботи з розмінування місцевості, а тому слід визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення Комісії.

Є також правильною правова позиція апелянта про те, що суд першої інстанції не вправі був зобов'язувати Комісію повторно розглядати документи позивача, у тому числі і документи, що були надані позивачем безпосередньо у суді, адже це суперечить Положенню про Комісію з питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни особам рядового і начальницького складу МНС України відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яке встановлює, що остання приймає рішення на підставі безпосереднього дослідження наданих заявником документів.

Так, розглянувши документи позивача, що були у неї в розпорядженні, комісія дійшла висновку про відсутність підстав для надання йому статусу «учасника бойових дій».

Якщо у позивача на підтвердження безпосереднього виконання завдань щодо розмінування вибухонебезпечних предметів з'явились додаткові документи, у тому числі і нотаріально посвідчені пояснення свідків, він не позбавлений повторно звернутися до Комісії з рапортом про встановлення відповідного статусу.

На думку колегії суддів, не можна в судовому порядку зобов'язувати суб'єкта владних повноважень прийняти рішення, розглянувши документи, які йому безпосередньо не надавались, і в їх прийнятті не було відмовлено.

Отже, приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції необґрунтовано вважав обставини, що мають значення для справи встановленими, а також у зв'язку з допущенням судом норм процесуального права, судове рішення суду першої інстанції, на підставі ч.1 ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню, з прийняттям нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій про визнання протиправним та скасування пункту 4 Рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повне судове рішення складено 27.03.2018 року.