Справа № 826/13176/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року № 826/13176/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проГенеральної прокуратури України визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Генеральної прокуратури України щодо зміни діючих умов праці позивача в бік погіршення у період перебування у «резерві Генеральної прокуратури» з червня по вересень 2017 року;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України провести донарахування (перерахунок) та виплату позивачу середнього заробітку за час перебування у резерві Генеральної прокуратури України з червня по вересень 2017 року у розмірі 36491,40 грн. з відповідною індексацією на час виплати;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 30000 грн.;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача судові витрати;

- звернути постанову суду про стягнення з Генеральної прокуратури України середнього заробітку за період перебування у резерві Генеральної прокуратури України з червня по вересень 2017 року до негайного виконання в розмірі всієї суми присуджених виплат відповідно до пункту 1 частини 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України;

- встановити строк для подання Генеральною прокуратурою України звіту про виконання постанови суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказами першого заступника Генерального прокурора України від 23 червня 2017 року №736-ц та від 27 вересня 2017 року №965-ц його було позбавлено премії за червень та вересень 2017 року. Крім того, наказом Генерального прокурора України 27 червня 2017 року №768-ц ОСОБА_1 скасовано надбавку за високі досягнення праці або виконання особливо важливо роботи. На думку позивача невиплата премії та скасування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи є зміною діючих умов оплати праці, а про це він, на його думку, мав бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Позивач вважає, що дії Генеральної прокуратури України щодо зміни діючих умов праці позивача в бік погіршення у період перебування у «резерві Генеральної прокуратури» з червня по вересень 2017 року є неправомірними, а тому просить задовольнити позов.

Ухвалами суду від 20.10.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судове засідання.

У судовому засіданні 14.12.2017 позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.12.2017 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, в яких зазначено, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки накази першого заступника Генерального прокурора України про позбавлення ОСОБА_1 премії за червень та вересень 2017 року та наказ Генерального прокурора України про скасування позивачу надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи були прийняті на підставі рапортів начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України, в яких зазначено, що оскільки у червні та вересні 2017 року ОСОБА_1 до виконання службових обов'язків, інших завдань та доручень не залучався, функціональних обов'язків прокурора відділу не виконував, підстав для виплати йому премії та надбавки не вбачається, та у відповідності до положень Закону України «Про прокуратуру», постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У судовому засіданні 14.12.2017 суд за згодою сторін на підставі ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 на засадах безстрокового трудового договору призначено на посаду прокурора відділу аналізу та розробки стандартів роботи управління реформ та забезпечення якості роботи Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 19 січня 2017 року №4-шц в структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України ліквідовано управління реформ та забезпечення якості роботи, що складалося з трьох відділів, та його загальну чисельність у складі 19 штатних одиниць, в тому числі і позивача, з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву Генеральної прокуратури України.

Наказом першого заступника Генерального прокурора України від 23 червня 2017 року №736-ц наказано не виплачувати ОСОБА_1 премію за червень 2017 року.

Наказом від 27 вересня 2017 року №965-ц наказано не виплачувати ОСОБА_1 премію за вересень 2017 року

Крім того, наказом Генерального прокурора України від 27 червня 2017 року №768-ц прокурору відділу аналізу та розробки стандартів роботи управління реформ та забезпечення якості роботи Генеральної прокуратури України старшому раднику юстиції ОСОБА_1 скасовано з 01 червня 2017 року надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Зі змісту статті 51 Кодексу законів про працю України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При цьому, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (частини 1,2 статті 49-2 Кодексу законів про працю України).

Частина 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України встановлює, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначається, що «розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як зазначалось вище в тексті рішення, з 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 обіймав посаду прокурора відділу аналізу та розробки стандартів роботи управління реформ та забезпечення якості роботи Генеральної прокуратури України.

Згідно статті 9 Закону України «Про прокуратуру» до повноважень Генерального прокурора України належить, зокрема, затвердження актів з питань внутрішньої організації діяльності органів прокуратури, у тому числі внесення змін (ліквідація, реорганізація структурних підрозділів тощо) до структури та штатної чисельності Генеральної прокуратури України.

Так, наказом Генерального прокурора України від 19 січня 2017 року №4-шц ліквідовано у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України управління реформ та забезпечення якості роботи.

Його загальну штатну чисельність 19 одиниць вирішено зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Пунктом 2 вищезазначеного наказу від 19 січня 2017 року №4-шц утворено у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України управління реформ у складі: відділу аналітики та планування; відділу адміністрування реформ.

Згідно пункту 2.1 вказаного наказу встановлено у штатному розписі новоутвореного управління за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 19 одиниць з відповідним фондом заробітної плати.

07 вересня 2017 року відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України позивача було попереджено про звільнення із займаної посади згідно з пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та одночасно запропоновано вакантні посади.

09 жовтня 2017 року наказом Генерального прокурора України від №992-ц призначено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, звільнивши його з посади прокурора відділу аналізу та розробки стандартів управління реформ та забезпечення якості роботи Генеральної прокуратури України.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач не оскаржує дії Генеральної прокуратури України щодо зарахування його до резерву Генеральної прокуратури України, а фактично останній не погоджується з діями відповідача щодо не виплати йому у певний період часу премій та надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи.

Суд зазначає, що згідно положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

У свою чергу, конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначені у Положенні про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженому наказом Генерального прокурора України від 18 червня 2015 № 84 (далі - Положення № 84).

Так, у відповідності до пункту 1.4. Положення № 84 премії виплачуються працівникам щомісяця на підставі наказів Генерального прокурора України, прокурорів обласного рівня, ректора Національної академії прокуратури України.

Розмір премій визначається відповідно до об'єктивної оцінки роботи працівника та його особистого вкладу в загальні результати роботи у відсотках до місячної заробітної плати працівника та грошового забезпечення військовослужбовця без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами (пункт 1.5. Положення № 84).

Критеріями оцінки особистого вкладу у загальні результати роботи всіх категорій працівників органів прокуратури є: сумлінне виконання службових обов'язків; своєчасне та якісне виконання завдань і доручень керівників органів прокуратури; неухильне дотримання трудової дисципліни (пункт 2.1. Положення № 84).

При цьому, у відповідності до пункту 1.8. Положення № 84 у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується у меншому розмірі або не виплачується.

З детального аналізу Положення № 84 вбачається, що преміювання працівників органів прокуратури є правом керівника, а не його обов'язком, яке, у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни працівником органу прокуратури, може реалізовуватись ним у формі виплати премії у меншому розмірі або її невиплати взагалі.

Водночас, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 15.05.2017 (справа № 6-2790цс16) при вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Судом вставлено, що наказом першого заступника Генерального прокурора України від 23 червня 2017 року №736-ц наказано не виплачувати ОСОБА_1 премію за червень 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення вищевказаного наказу став рапорт начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України, в якому, зокрема, зазначено, що оскільки у червні 2017 року ОСОБА_1 до виконання службових обов'язків, інших завдань та доручень не залучався, функціональних обов'язків прокурора відділу не виконував, підстав для виплати йому премії не вбачається.

Також, на підставі аналогічного рапорту начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України першим заступником Генерального прокурора України було видано наказ від 27 вересня 2017 року №965-ц, яким наказано не виплачувати ОСОБА_1 премію за вересень 2017 року.

Відповідно до пункту 4 Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 09.08.2017 № 234 (далі - Положення 234), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 за № 1028/30896, яке набрало чинності на час видання наказу №965-ц, розмір премій визначається відповідно до об'єктивної оцінки роботи працівника, члена Комісії та їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до посадового окладу або місячної заробітної плати працівника (крім доплат за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та за виконання обов'язків тимчасово відсутнього керівника) і члена Комісії.

Загальними критеріями оцінки роботи працівників згідно пункту 10 вказаного Положення є: сумлінне виконання службових обов'язків; своєчасне та якісне виконання завдань і доручень керівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; дотримання трудової дисципліни.

З детального аналізу Положення № 234 вбачається, що преміювання працівників органів прокуратури є правом керівника, а не його обов'язком, яке, у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни працівником органу прокуратури, може реалізовуватись ним у формі виплати премії у меншому розмірі або її невиплати взагалі.

Крім того, у відповідності до підпункту 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 керівникам органів прокуратури надано право, у межах затвердженого фонду оплати праці, установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, зокрема, прокурорам та слідчим органів прокуратури, а також іншим працівникам прокуратури, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи) - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин (ранг державного службовця) та вислугу років.

У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Тобто, визначення розміру надбавки - це право, а не обов'язок керівника.

Наказом Генерального прокурора від 18.06.2015 № 85 затверджено Положення про порядок встановлення і виплати надбавок та доплат до посадових окладів працівників прокуратури України (далі - Положення).

Зазначеним Положенням передбачено, що при обчисленні розміру надбавки повинні бути враховані: функціональне навантаження та особистий внесок працівника у загальні результати роботи; термін перебування на займаній посаді; стан дотримання службової та трудової дисципліни; своєчасність і якість виконання завдань та особливих доручень; інтенсивність та напруженість у роботі; рівень ініціативності і творчого підходу до виконання службових обов'язків; складність виконуваної роботи; участь у нормотворчій діяльності.

Таким чином, вказана надбавка призначається керівником прокуратури виходячи з реальних результатів роботи працівника та зазначених вище показників.

Надбавка встановлюється та виплачується на підставі, у т.ч. наказів прокурорів обласного рівня, яким пропозиції щодо встановлення надбавок працівникам подаються, у т.ч. прокурорами міст, районів, міжрайонними та прирівняними до них прокурорами щодо підпорядкованим їм працівникам.

У разі систематичного несвоєчасного виконання працівниками завдань, погіршення якості їх роботи і допущення порушень трудової дисципліни надбавка скасовується або її розмір зменшується на підставі наказів Генерального прокурора України, прокурорів обласного рівня.

Наказом Генерального прокурора України від 27 червня 2017 року №768-ц скасовано з 01 червня 2017 року прокурору відділу аналізу та розробки стандартів роботи управління реформ та забезпечення якості роботи Генеральної прокуратури України старшому раднику юстиції ОСОБА_1 надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Як зазначає відповідач, підставою для такого рішення став рапорт начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України, в якому останній повідомив Генерального прокурора України про те, що ОСОБА_1 до виконання службових обов'язків, інших завдань та доручення не залучався, функціональних обов'язків прокурора відділу не виконував, та запропонував з 1 червня 2017 року скасувати встановлену надбавку за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи.

Оскільки Положеннями № 84, №85 та №234 визначено умови, за яких передбачена невиплата премії працівникам органів прокуратури та скасування надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи, а як встановлено судом вище, такі умови мали місце, суд дійшов висновку про правомірність реалізації відповідачем його права на депреміювання ОСОБА_1 та скасування надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи.

При цьому, судом не приймаються до уваги твердження позивача про порушення відповідачем при винесенні спірних наказів, положень статті 32 Кодексу законів про працю України щодо неповідомлення його заздалегідь про зміну істотних умов праці (у тому числі систем і розмірів оплати праці), оскільки, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 15.05.2017 (справа № 6-2790цс16), прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивач не оскаржує дії Генеральної прокуратури України щодо зарахування його до резерву, а лише просить визнати неправомірними дії Генеральної прокуратури України щодо зміни діючих умов праці, чого фактично в даному випадку не відбулося, та враховуючи, що відповідачем відповідні рішення про скасування позивачу надбавки за виконання особливо важливої роботи та депреміювання прийнято в межах визначених повноважень, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання неправомірними дій Генеральної прокуратури України щодо зміни діючих умов праці позивача в бік погіршення у період перебування у «резерві Генеральної прокуратури» з червня по вересень 2017 року відсутні.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача провести донарахування (перерахунок) та виплату позивачу середнього заробітку за час перебування у резерві Генеральної прокуратури України з червня по вересень 2017 року у розмірі 36491,40 грн. з відповідною індексацією на час виплати, стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн., звернення постанови суду про стягнення з Генеральної прокуратури України середнього заробітку за період перебування у резерві Генеральної прокуратури України з червня по вересень 2017 року до негайного виконання в розмірі всієї суми присуджених виплат відповідно до пункту 1 частини 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлення строку для подання Генеральною прокуратурою України звіту про виконання постанови суду, суд зазначає, що вказані вимоги є похідними від позовних вимог, зазначених вище, з огляду на що останні також задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій у межах даного предмету позову.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Окружний адміністративний суд міста Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко