Справа № 672/1724/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 672/1724/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шинкоренко С.В.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

29 березня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року (прийняте у м. Городок) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України про визнання дій притиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2017 року позивач звернувся до Городоцького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправними дій інспектора та скасування постанови серії БР № 522044 від 15.12.2017 року, якою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, і закриття справи.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року адміністративний позов задоволено частково: скасовано постанову від 15.12.2017 року серії БР № 522044 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_2 і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. у зв'язку з відсутністю у його діях складу правопорушення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, повноважних представників до суду не направили, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, 15 грудня 2017 року інспектором УПП в м. Хмельницькому Луцьковим О.Ю. винесено постанову серії БР № 522044 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушень вимог Правил дорожнього руху.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 8.1 Правил регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.5 встановлено, що дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього руху, зокрема перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В постанові у справі про адміністративне правопорушення зазначено, що 15 грудня 2017 року близько 05:40 год. на 242 км. автодороги М-12 Стрий-Знам'янка водій, керуючи транспортним засобом ЗАЗ моделі 110308-44, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив обгін транспортного засобу, перетнувши при цьому вузьку горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки1.1, яка поділяє транспортні засоби на потоки протилежних напрямків, чим порушив вимоги п. 8.5.1 ПДР України.

Так, згідно з п. 8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

В силу вимог п. 1 розділу 34 ПДР України горизонтальна розмітка має таке значення: (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Так, в матеріалах адміністративної справи міститься відеозапис із нагрудної камери поліцейського, однак на ньому міститься інформація щодо подій, які відбулись після зупинення відповідного транспортного засобу, але він не містить доказів порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, про які йдеться в постанові. Із цього запису судом також встановлено, що позивач не визнає своєї вини у перетині вузької суцільної білої лінії, а вказує на те, що здійснив маневр "випередження" на ділянці дороги, яка передбачає роздвоєння смуг одного напрямку, без виїзду на зустрічну смугу. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України випередження - рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі; обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

Не вважає суд визнанням вини у вчиненні порушення ПДР України і сплату позивачем штрафу на місці.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності винесення відповідачем постанови на місці вчинення правопорушення та не складення протоколу про адміністративне правопорушення з огляду на те, що Законом України "Про внесення до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 року внесено зміни та розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Вказані норми є чинними на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки він звернувся до суду з позовною заявою, підписаною 17 січня 2018 року.

Разом з тим суд критично оцінює ці доводи апелянта, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 22 грудня 2017 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті, тобто в межах 10-денного терміну, визначеного законом. Адміністративний позов, підписаний 17 січня 2018 року, поданий ним на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху від 29 грудня 2017 року, а відповідно до ч. 3 ст. 169 КАС України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог шляхом скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 березня 2018 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Боровицький О. А.