Справа № 711/8586/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 711/8586/17 Суддя (судді) першої інстанції: Колода Лариса Дмитрівна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі: Алексанян Л.М.

за участю:

представника апелянта: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 на постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Черкаси Черкаської області про визнання дій протиправними, визнання факту та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Черкаси Черкаської області (далі - Відповідач, УПФУ в місті Черкаси Черкаської області) у якому просив:

- визнання відмову відповідача в призначенні пенсії, яка оформлена листом від 13.09.2017 (вих. №15283/04), позивачу неправомірною;

- визнати факт відпрацювання позивачем трудового стажу в період з 09.09.1985 року по 11.09.1998 року в якості інженера по налагодженню та випробуванню ДВАТ «Горлівське налагоджувальне управління» відповідними умовами, пов'язаними з негативним впливом на здоров'я шкідливих виробничих факторів, передбачених Списком № 2;

- зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 10.09.2017 року та виплатити заборгованість на час виконання судового рішення.

Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 листопада 2017 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника позивача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 в період з 09.09.1985 року по 11.09.1998 року працював на посаді інженера дільниці шахтного піднімального обладнання №2 по налагодженню та випробуванню ДВАТ «Горлівське налагоджувальне управління» тресту «Донецьквуглеавтоматика», тобто працював на даній посаді фактично 13 років 02 дні. Страховий стаж за даний період згідно Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування при призначенні пенсії підпадає під дію Списку № 2.

Крім того, в період з 12.10.1998 року по 07.04.2000 року позивач працював на посаді електрослюсаря в ДВАТ «Шахта імені А.І.Гайового», що становить ще 1 рік 05 місяців 27 днів по Списку № 1.

Таким чином відпрацьований спеціальний стаж відповідно Списку № 2 становить 14 років 05 місяців 29 днів, а загальний страховий стаж роботи близько 36 років (станом на 13.09.2017 року 35 років 09 місяців 21 день).

14.08.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» до якої надав передбачені законодавством документи.

Між тим, листом № 15283/04 від 13.09.2017 УПФУ в місті Черкаси Черкаської області відмовлено ОСОБА_3 в призначенні пільгової пенсії.

Так, у вищезазначеному листі відповідачем зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 років 9 місяців і 21 день, з яких за Списком № 1 і Списком № 2 - 2 роки 2 місяці і 8 днів, тобто, у позивача недостатньо спеціального стажу, який дає право на державну пенсію на пільгових умовах, оскільки уточнюючу довідку про період роботи зі шкідливими умовами праці позивач не надав (а.с.32-34).

Не погоджуючись із зазначеною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки останній не має спеціального трудового стажу, який визначений законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, записами в трудовій книжці позивача, карткою умов праці позивача, копіями наказів та копією довідки про нарахування заробітної плати, ОСОБА_3 в період з 09.09.1985 року по 11.09.1998 року працював на посаді інженера дільниці шахтного піднімального обладнання №2 по налагодженню та випробуванню ДВАТ «Горлівське налагоджувальне управління» тресту «Донецьквуглеавтоматика», тобто працював на даній посаді фактично 13 років 02 дні. Страховий стаж за даний період згідно Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування при призначенні пенсії підпадає під дію Списку № 2.

В період з 12.10.1998 року по 07.04.2000 року позивач працював на посаді електрослюсаря в ДВАТ «Шахта імені А.І.Гайового», що становить ще 1 рік 05 місяців 27 днів по Списку № 1.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В силу вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон 1788-ХІІ) (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В силу вимог п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 було затверджено Список №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які були чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Згідно із ст. 62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.38 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 вказано, що при прийнятті документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження та має право вимагати від підприємств, установ, організацій, фізичних осіб дооформлення у трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і поданих додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 7 постанови № 22-1 Правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначений вичерпний перелік документів, які подаються для оформлення пенсії.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач надав до пенсійного органу заяву і всі можливі документи, перелік яких встановлений у вищезазначеній постанові, в тому числі уточнюючі довідки (а.с.28-31).

Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Тобто, вимога пенсійного органу надати уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є правомірною лише у тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах останнього.

В даному випадку, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують спеціальний трудовий стаж ОСОБА_3 на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, які передбачені за Списком №1 та Списком №2.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що пенсійним органом протиправно відмовлено ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки зазначене не відповідає правовим положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо тверджень апелянта про проведення атестації робочих місць, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі по тексту - Постанова №442) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі по тексту - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку, а відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінюватись докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Отже, за результатами вперше проведеної атестації до 21.08.1997 року, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві, передбачений Списками №1 і 2.

В даному випадку, згідно наказу Трест «Донецкуглеавтоматика» № 3 від 10.01.1994 на підприємстві вперше була проведена атестація робочих місць (а.с.25-27).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 10.09.2017 (момент коли позивачу виповнилося 55 років).

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне відступити від правової позиції, викладеної у висновках постанови Верховного Суду України від 17.11.2015 (справа 2-а/679/187/2014), оскільки в справі, що розглядається містяться документи, які підтверджують результати атестації робочих місць за умовами праці, підприємства де працював позивач.

Щодо тверджень апелянта про те, що уточнюючі довідки позивачу видані установами, які знаходяться на тимчасово окупованій території та є недійсними, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами 2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконним, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органом та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Відповідно до ч. 1- 2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Однак, враховуючи відомості трудової книжки, що підтверджують стаж роботи позивача, в період з 09.09.1985 року по 11.09.1998 року на ДВАТ «Горлівське налагоджувальне управління» тресту «Донецьквуглеавтоматика», та в період з 12.10.1998 року по 07.04.2000 року на ДВАТ «Шахта імені А.І.Гайового», суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що це є достатніми підставами для зарахування позивачу до страхового стажу вказаного періоду роботи.

Надані уточнюючі довідки підтверджують записи вчиненні у трудовій книжці позивача, та не є обов'язковими для підтвердження права позивача на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч.2 ст. 9 КАС України).

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

12.02.2018 (вх.5498) на адресу суду апеляційної інстанції надійшли додаткові докази по справі, серед яких міститься Рішення відповідача оформлене протоколом № 55/1 від 21.08.2017 про розгляд документів для призначення пенсії ОСОБА_3

Оскільки лист відповідача від 13.09.2017 (вих. №15283/04), який оскаржує позивач, носить лише інформаційний характер, він скасуванню не підлягає, адже існує Рішення відповідача оформлене протоколом № 55/1 від 21.08.2017, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, та існування якого створює правові наслідки для апелянта.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, належним способом захисту порушеного права позивача є скасування Рішення відповідача оформлене протоколом № 55/1 від 21.08.2017 про розгляд документів для призначення пенсії ОСОБА_3

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтованих доводів відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах, відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Відповідно до пп. «б» п. 4 ч.1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, під час подання позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в розмірі - 1 984,00 грн., що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи (а.с.1, 86-а).

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сплачений позивачем під час подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 984,00 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 9, 243, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Черкаси Черкаської області про визнання дій протиправними, визнання факту та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Черкаси Черкаської області протокол № 55/1 від 21.08.2017 про розгляд документів для призначення пенсії ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Черкаси Черкаської області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України « Про пенсійне забезпечення» починаючи з 10.09.2017 та виплатити заборгованість, яка виникла на момент винесення даного судового рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Черкаси Черкаської області шляхом їх безспірного списання на користь ОСОБА_3 сплачений при поданні позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір в розмірі - 1 984,00 грн. (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят чотири гривні).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 329 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач: М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова