Справа № 752/7724/15-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

27 березня 2018 року

справа №752/7724/15-а

адміністративне провадження №К/9901/10315/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року (судді - Мєзєнцев Є.І., Старова Н.Є., Файдюк В.В.) у справі №752/7724/15-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі, скаржник у справі) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Пенсійний фонд, відповідач у справі), в якому просив визнати протиправними дії відповідача у справі щодо відмови виплачувати позивачу у справі щомісячно пенсію в повному розмірі, без утримання податків; зобов'язати Пенсійний фонд виплачувати позивачу у справі з 01 січня 2015 року щомісячну пенсію в повному розмірі, без відрахування із суми пенсії податків та зборів.

В подальшому позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати протиправними дії відповідача у справі щодо відрахування з його пенсії з 01 січня по 31 серпня 2015 року щомісячно податок на дохід фізичних осіб в розмірі 15% та військовий збір в розмірі 1,5% і стягнути з Пенсійного фонду вирахувані з пенсії позивача з 01 січня по 31 серпня 2015 року по 1159 гривень 60 копійок щомісячно, за вісім місяців на суму 9276 гривень 80 копійок та звернути до негайного виконання постанову суду у разі стягнення всієї суми боргу.

Позов мотивований тим, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії не підлягають оподаткуванню, а положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, що є порушенням статті 22 Конституції України.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії Пенсійного фонду щодо відрахування з пенсії позивача у справі з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року, щомісячно, податку на дохід фізичних осіб в розмірі 15 % та військового збору в розмірі 1,5 %; стягнуто з відповідача у справі на користь позивача у справі, вирахувані з його пенсії з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15 % щомісячно в сумі 8433 гривень 44 копійок і військовий збір в розмірі 1,5 % щомісячно на суму 843 гривень 36 копійок, а всього стягнуто з Пенсійного фонду на користь позивача у справі 9276 (дев'ять тисяч двісті сімдесят шість) гривень 80 копійок.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не відповідають статтям 3,8, 22 Конституції України та статтям 2, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», а тому не підлягають застосуванню в частині, що стосується інвалідів війни.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не визнані неконституційними, а тому у відповідача у справі були відсутні правові підстави не застосувати чинну норму закону, яка не визнана неконституційною .

У поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права скаржник у справі просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року.

Касаційна скарга обґрунтована тими ж доводами що і позовна заява.

У запереченні на касаційну скаргу представник відповідача зазначає про правомірність оскаржуваного рішення та безпідставність касаційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування в ньому норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанцій не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.

1998 року позивач у справі наказом Міністра оборони України звільнений з військової служби у запас за станом здоров'я і виключений зі списків особового складу Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.

З 15 квітня 1998 року позивачу у справі призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» і він знаходиться на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

Розрахунок пенсії позивачу у справі проведено виходячи із основних та додаткових видів грошового забезпечення станом на 15 квітня 1998 року.

З 01 січня 2015 року, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року, з призначеної йому пенсії (із суми пенсії, розмір якої перевищує три розміри мінімальної заробітної плати), відповідачем вираховується 15% податку на дохід фізичних осіб (1054,18 грн.) щомісячно та 1,5% військового збору (105,42 грн.) щомісячно.

12 березня 2015 року та 29 квітня 2015 року позивач звернувся із заявою до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з питання про неправомірне утримання з пенсії податку на дохід з фізичних осіб в розмірі 15%, а також військового збору в розмірі 1,5%, але письмової відповіді так і не отримав.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових та соціальних пенсій.

Відповідно до статті 8 зазначеного Закону пенсії не підлягають оподаткуванню.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач у справі є інвалідом війни 3-ї групи - ветераном війни.

Згідно з частиною другою статті 2 цього Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Відповідно до вимог пункту 23 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач у справі, як інвалід війни, має пільгу зі сплати податків, зборів, мита всіх видів та інших платежів до бюджету, відповідно до податкового та митного законодавства.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року внесені зміни до Податкового кодексу України.

За приписами підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включенні суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Кодексом адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначені принципи адміністративного судочинства. Зокрема статтею 9 цього Кодексу закріплений принцип законності, відповідно до якого у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує акт, який має вищу юридичну силу. Зазначене положення також міститься в статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, якими передбачено відрахування з пенсії інвалідів війни податку на дохід з фізичних осіб в розмірі 15% щомісячно та військового збору в розмірі 1,5% щомісячно, в період з 01 січня по 31 серпня 2015 року, не відповідають статтям 3, 8, 22 Конституції України, статтям 2, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», тому не підлягають застосуванню в частині що стосується інвалідів війни.

Окрім того, необхідно зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним та втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Статтею 353 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного суду України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року і залишити в силі постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року у справі №752/7724/15-а.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р.Ф. Ханова

І.А. Гончарова

І.Я. Олендер