Справа № 2а/1570/2047/11
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 березня 2018 року

Київ

справа №2а/1570/2047/11

адміністративне провадження №К/9901/1134/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року (суддя: Токмілова Л.М.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року (судді: Бойко А.В., Танасогло Т.М., Яковлєва О.В.) у справі №2а/1570/2047/2011 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління (далі Південно-Східне ТКЕУ), та, з урахуванням уточнень до адміністративного позову, просив зобов`язати начальника Південно-Східного ТКЕУ скасувати пункт 2 резолютивної частини наказу від 21.01.2011 №14 «Про факт порушення військової дисципліни в квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси та покарання винних» щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Справа неодноразово переглядалась судами різних інстанцій.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року, в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваних рішеннях, не відповідають обставинам справи.

Заперечень на касаційну скаргу від відповідача не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 проходив військовій службу в Збройних Силах України та з 1 жовтня 2002 року був призначений на посаду Начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі - КЕВ м. Одеси).

Відповідно до листів військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону від 25 серпня 2010 року № 4913 та від 09 листопада 2010 року № 6568 Територіальним Південним контрольно-ревізійним управлінням 10 листопада 2010 року було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного управління м. Одеси (далі - КЕУ м. Одеси), за результатами якої складено Акт від 10 листопада 2010 року №234/3/3/123.

Перевіркою встановлено, що військовим прокурором Одеського гарнізону 28 грудня 2010 року порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст.191, ч.2 ст. 366 КК України, за фактом вчинення службовими особами КЕВ м.Одеси розтрати державного майна, яке перебувало у їх віданні, у великих розмірах, та службового підроблення, тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.

Відповідно до наказу начальника Південного територіального КЕУ м.Одеси від 30 грудня 2010 року № 153 «Про проведення службового розслідування відносно посадових осіб КЕВ м. Одеси» була призначена комісія для проведення службового розслідування.

За результатами службового розслідування складено Акт «Про факт скоєння злочину, передбаченого ст.191 ч.4 та ст. 366 ч. 2 КК України у КЕВ м.Одеси» від 14 січня 2011 року, у висновку якого зазначено, що нестача автомобільного майна у великих розмірах стала можливою внаслідок незадовільного виконання службових обов`язків (посадових інструкцій) заступником начальника МТЗ, який відповідає за організацію роботи автогаражу, головного бухгалтера, яка не організувала облік агрегатів автомобільної служби, начальника КЕВ м. Одеси, який грубо порушив ст. 58, ч. ч. 4, 8, 20 ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

На підставі зазначеного комісія запропонувала притягнути до дисциплінарної відповідальності начальника КЕВ м. Одеси полковника ОСОБА_1 ; зобов`язати начальника КЕВ м. Одеси полковника ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності решту винних осіб та представити витяги з наказів по КЕВ, відпрацювати наказ про оголошення нестачі майна та матеріальних засобів, в книгу обліку нестач занести нестачу автомобільного майна, автомобільних двигунів, відшкодувати збитки за рахунок винних посадових осіб КЕВ м. Одеси.

Наказом начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 21 січня 2011 року № 14 «Про факт порушення військової дисципліни в квартирно-експлуатаційному відділі м.Одеси та покарання винних» за грубе порушення ст. 58, ч. ч. 4, 8, 20 ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також наказу Міністра оборони України №363 від 21 липня 2007 року стосовно обліку та збереження військового майна начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності - попереджено про неповну службову відповідність.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що ОСОБА_1 правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також наказу Міністра оборони України стосовно обліку та збереження військового майна, яке полягало у відсутності контролю в підпорядкованій йому службі.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

В свою чергу, спеціальними нормативними актами в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), та Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями пунктів 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 85 Дисциплінарного статуту визначає, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки злочину, командир військової частини вживає заходів у встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України порядку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначається Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2004 року.

Судами встановлено, що наказом начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 153 від 30.12.2010 року було призначено службове розслідування з метою встановлення причин і обставин скоєння правопорушення, а саме: виникнення нестачі військового майна автомобільної служби в КЕВ м. Одеси.

Прийняттю наказу про проведення службового розслідування передувало отримання начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління доповіді тво начальника КЕВ м. Одеси про порушення військовою прокуратурою Одеського гарнізону кримінальної справи по факту ознак злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в даному випадку призначення службового розслідування та його проведення відповідає положенням Дисциплінарного статуту та Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи, факт розтрати підлеглими ОСОБА_1 (начальником гаражу КЕВ м. Одеси Баландіним О.В. та механіком гаражу КЕВ м.Одеси ОСОБА_2 ) державного майна був доведений постановами Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2011 року та 29 листопада 2011 року, якими вони визнані винними у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 366 та ч.2 ст.367 КК України.

При цьому, саме неналежна організація роботи позивачем як начальником КЕВ м.Одеси у ввіреній йому військовій частині стала підґрунтям вчинення вказаних злочинів начальником гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_3 та механіком гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_2 .

Так, в ході проведеного службового розслідування встановлено, що позивач не був обізнаний про дійсний стан справ у ввіреній йому військовій частині, не здійснив організацію матеріального забезпечення КЕВ м. Одеси за нарядом № И/1505, не організував перевезення матеріальних засобів з військової частини НОМЕР_1 до КЕВ м. Одеси.

Також, в ході проведеного досудового слідства було встановлено, що начальник КЕВ м. Одеси полковник ОСОБА_1 , діючи на порушення вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом №99 від 16.05.1996 року Міністерства фінансів України, протягом 2007 року використовував та підтримував у ввіреній йому військовій установі практику виконання у незаповнених бланках довіреностей на отримання матеріальних засобів своїх підписів та відтисків гербових печаток КЕВ м. Одеси з передачею таких бланків на зберігання до бухгалтерії КЕВ м. Одеси та можливістю в подальшому при виникненні необхідності внести до довіреностей найменування матеріальних засобів і використати їх під час отримання цінностей у постачальних службах га організаціях.

Така організація роботи начальника КЕВ м. Одеси створювала реальні передумови для вчинення правопорушень та призвела до видачі начальнику гаража КЕВ м. Одеси ОСОБА_3 без відома полковника ОСОБА_1 довіреності серії ЯЛФ № 39186 із виконаним в ній підписом останнього та внесеними даними про найменування комплектів, які ОСОБА_3 повинен був отримати у військовій частині НОМЕР_1 .

В контексті наведених вище обставин слід зазначити, що згідно положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир військової частини є єдиноначальником та особисто відповідає перед державою за бойову і мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, повинен здійснювати перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності, а також здійснювати інвентаризації належного військовій частині майна.

Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Стаття 59 Статуту внутрішньої служби (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює обов`язки командира (начальника), до яких, зокрема, віднесено: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що неналежне виконання позивачем як командиром військової частини своїх службових обов`язків призвело до вчинення посадовими особами КЕВ м. Одеси кримінальних злочинів.

Під час вирішення даної справи судами також було враховано, що протягом 2010 року ОСОБА_1 тричі оголошувалася догана та одна сувора догана.

Таким чином, на переконання колегії суддів, дисциплінарне стягнення, застосоване начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 відповідає характеру порушення, особі та ступеню вини позивача.

Стосовно посилань скаржника на порушення начальником Південного ТКЕУ термінів накладення дисциплінарного стягнення, колегія Верховного Суду дійшла висновку про їх необґрунтованість як таких, що спростовуються матеріалами справи.

Так, за приписами статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.

В даному випадку про факт вчинення ОСОБА_1 порушення начальнику Південного ТКЕУ стало відомо 30.12.2010 у після отримання доповіді про порушення військовою прокуратурою Одеського гарнізону кримінальної справи, а службове розслідування було закінчено 14.01.2011.

Наведене спростовує твердження скаржника та підтверджує те, що дисциплінарне стягнення наказом було застосовано до позивача у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наказ №14 від 21.01.2011р. "Про факт порушення військової дисципліни в відповідачем в повній мірі дотримано процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та вимоги статті 2 КАС України при винесенні оскаржуваного наказу, з огляду на що правові підстави до задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі №2а/1570/2047/11 залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 , - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуючий суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець