Справа № 826/1783/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1783/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 29 серпня 2016 року № та №.

Присуджено з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 39 723,65 грн. (тридцять дев'ять тисяч сімсот двадцять три гривні шістдесят п'ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

19 березня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача про перенесення розгляду справи. Дане клопотання обґрунтоване неможливістю присутності представника при розгляді справи 20 березня 2018 року у зв'язку з участю в розгляді одразу кількох справ в Окружному адміністративному суді міста Києва. Представник відповідача проти задоволення такого клопотання не заперечував. Колегія суддів задовольнила клопотання та перенесла розгляд справи на 27 березня 2018 року.

26 березня 2018 року на адресу суду повторно надійшло клопотання від позивача про перенесення розгляду справи. Дане клопотання обґрунтоване неможливістю присутності представника при розгляді справи 27 березня 2018 року у зв'язку з участю в розгляді справи в Окружному адміністративному суді міста Києва. Представник відповідача проти задоволення такого клопотання заперечував. Колегія суддів, виходячи з того, що явка сторін в суд апеляційної інстанції є необов'язковою, а матеріали справи містять достатньо інформації для розгляду справи за відсутності позивача, відмовила в задоволенні даного клопотання та перейшла до розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» з питань дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 12 серпня 2016 року №247/26-15-14-01-04/3150071 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» (код 0315007) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року», згідно висновків якого контролюючим органом встановлення порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 969 060,00 грн., у тому числі за серпень - 254 560,00 грн., за жовтень 2014 року - 714 500,00 грн.

Надалі відповідачем було доповнено акт перевірки та зазначено, що у зв'язку із технічною помилкою, допущеною при викладенні висновків акта перевірки, висновок акта перевірки належить читати в новій редакції, згідно з якою висновки акта перевірки доповнено пунктом 2 щодо порушення підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено не сплату утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 711 317,44 грн.

Контролюючим органом на підставі вказаного акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 29 серпня 2016 року: № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ПАТ «Київський річковий порт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 453 590,00 грн., в тому числі за основним платежем - 969 060,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 484 530,00 грн.; № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпунктів 168.4.1, 168.4.2, 168.4.3, 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України ПАТ «Київський річковий порт» визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 194 653,49 грн., в тому числі за основним платежем - 711 317,44 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 483 336,05 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що в періоді, який перевірявся податковим органом, позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «Буд-Гарант-Груп» та ТОВ «Річкові технології».

Сплачені за отриманий за договором товар кошти були включені позивачем до валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідного звітного періоду.

Згідно пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України - не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно статті 9 Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів п.п. 14.1.36 п. 14.1 статті 14 ПК України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договором комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, між ПАТ «Київський річковий порт» (замовник) та ТОВ «Буд-Гарант-Груп» (підрядник) укладено договір підряду від 02 червня 2014 року №0206/3, за умовами якого підрядник приймає на себе зобов'язання виконати ремонті роботи в приміщенні нежитлового будинку за завданням замовника, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 2. літ. «А», а замовник в свою чергу зобов'язується прийняти роботи та оплатити їх вартість в порядку і обсязі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору роботи в приміщенні виконуються підрядником на підставі і в обсязі наданого та затвердженого замовником технічного завдання.

Згідно з технічним завданням метою проекту є проведення внутрішніх загально будівельних та оздоблювальних робіт у вказаному приміщенні для розміщення у ньому офісу.

Як підтверджує кошторис та акт виконаних робіт від 31 жовтня 2014 року, ТОВ «Буд-Гарант-Груп» здійснено будівельно-монтажні роботи на загальну суму 4 287 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 714 500,00 грн.

ТОВ «Буд-Гарант-Груп» виписало позивачу податкові накладні від 31 жовтня 2014 року за №№143-147 на загальну суму 4 287 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 714 500,00 грн.

Згідно платіжного доручення від 14 листопада 2014 року №41114009, позивач перерахував на рахунок підрядника грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., на решту суму будівельних робіт обліковувався борг, який у подальшому скориговано взаємозаліком, що підтверджується карткою рахунку 631 та коригуванням боргу.

Натомість, відповідач посилається на недоведеність реальності вказаних господарських операцій, оскільки ТОВ «Буд-Гарант-Груп» має стан платника 8 «до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням»; згідно бази даних Товариство звітує про 6 працюючих, про наявність основних засобів - не звітує. Так, 6 працюючих на ТОВ «Буд-Гарант-Груп» при відсутності основних засобів на підприємстві не могли виконати визначений кошторисом обсяг робіт. Таким чином, перевіркою встановлено лише оформлення відповідних документів, а не реальне вчинення господарських операцій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, придбані у ТОВ «Буд-Гарант-Груп» будівельні роботи виконувались в приміщенні нежитлового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 2, літ. «А», яке знаходиться на балансі ПАТ «Київський річковий порт», що підтверджується довідкою підприємства від 07 серпня 2017 року №01-29-417/1. Твердження апелянта про те, що дане приміщення на балансі позивача не обліковується вбачається безпідставним та необґрунтованим та спростовується наданими позивачем доказами.

Суд такі твердження апелянта до уваги не приймає, оскільки інформація баз даних Державної фіскальної служби України не є належним доказом порушення суб'єктом господарювання норм законодавства, відтак таке посилання є лише припущенням контролюючого органу, що не підтверджено належними та допустимими доказами. Не відповідність же наданих на підтвердження виконання умов укладеного договору первинних документів його умовам чи вимогам законодавства відповідачем також не доведено.

Слід зазначити, що ТОВ «Буд-Гарант-Груп» на час здійснення спірних господарських операцій мало ліцензію серії АЕ №290509, видану 16 травня 2014 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на здійснення господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури, строком дії до 16 травня 2017 року.

Крім того, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Буд-Гарант-Груп» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З урахуванням наведеного, позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «Буд-Гарант-Груп», а висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість за даним епізодом порушення є помилковими.

Щодо неправомірного включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «Річкові технології» через формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, слід зазначити таке.

Згідно аб. 9 п. 201.10 статті 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

При цьому, податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

Як встановлено судом першої інстанції, податкова накладна від 27 січня 2014 року №162 виписана на загальну суму 100 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 16 666,67 грн.; податкова накладна від 27 січня 2014 року №163 писана на загальну суму 725 100,80 грн., у тому числі податок на додану вартість 120 850,13 грн.; податкова накладна від 29 січня 2014 року №142 виписана на загальну суму 482 595,58 грн., у тому числі податок на додану вартість 80 432,60 грн.; податкова накладна від 29 січня 2014 року №193 виписана на загальну суму 219 662,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 36 610,34 грн. Таким чином, ТОВ «Річкові технології» мало право на реєстрацію вказаних податкових накладних не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання, тобто в строк до 11 лютого 2014 року та до 13 лютого 2014 року, відповідно.

При цьому, відповідачем встановлено, а позивачем не заперечується, що вказані податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у справі №826/2612/14 за позовом ТОВ «Річкові технології»" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування рішення, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2014 року, визнано протиправним та скасовано рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Річкові технології» від 30 січня 2014 року №49/18. Даною постановою встановлено, що висновки відповідача про відсутність позивача за місцезнаходженням є необґрунтованими, відповідно, протиправним є рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Річкові технології» від 30 січня 2014 року №49/18.

Відповідно до ч.1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення), встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, наведене засвідчує, що ТОВ «Річкові технології» з вини податкового органу не мало об'єктивної можливості зареєструвати відповідні податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Слід зазначити, що відповідні суми податку на додану вартість за податковими накладними ТОВ «Річкові технології» позивач включив до складу податкового кредиту лише у серпні та вересні 2014 року, тобто після набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у справі №826/2612/14.

Жодного спростування даної інформації, викладеної судом в оскаржуваному рішенні, податковим органом в апеляційній скарзі не наведено, як і не обґрунтовано його незгоду із таким висновком.

Таким чином, висновки акта перевірки про неправомірне включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «Річкові технології» є помилковими. Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у місті Києві від 29 серпня 2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо акта перевірки про не сплату позивачем утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 711 317,44 грн.

Згідно акта перевірки, станом на 31 грудня 2015 року при зіставленні сум нарахованого податку та сум сплаченого податку (відповідно до інтегрованої картки платника податку) підприємством не сплачено (не перераховано) до відповідного бюджету суми утриманого податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 454 448,17 грн. (без врахування нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб за грудень 2015 року, термін сплати якого на кінець періоду, що перевірявся, не настав).

Про доповнення акта перевірки новим порушенням норм статті 168 Податкового кодексу України щодо податку на доходи фізичних осіб позивача повідомлено у листі ГУ ДФС у місті Києві від 26 серпня 2016 року №19200/10/26-15-14-01-04 за підписом заступника начальника Лагутіної З.В.

У вказаному листі ПАТ «Київський річковий порт» повідомлено, що у зв'язку із технічною помилкою, допущеною при викладенні висновків акта перевірки, висновок акта перевірки належить читати в новій редакції, згідно з якою висновки акта перевірки доповнено пунктом 2 щодо порушення підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено не сплату утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 711 317,44 грн.

Між тим, ані Податковий кодекс України, ані Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 не передбачає можливості складення в односторонньому порядку будь-яких додаткових до акта документів чи внесення правок до висновку акту, тим більше особою, яка не приймала участь у перевірці.

Отже, в даному випадку у висновку акта перевірки або іншій його частині ГУ ДФС не встановлено порушення позивачем норм підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України в частині не сплати утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 711 317,44 грн., що вказує на відсутність зазначених порушень зі сторони ПАТ «Київський річковий порт».

Жодних пояснень з цього приводу податковим органом в апеляційній скарзі також не надано.

Відтак, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про безпідставність визначення ПАТ «Київський річковий порт» суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 194 653,49 грн., тому податкове повідомлення-рішення № також є протиправним та підлягає скасуванню.

Будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, доводів, викладених в оскаржуваному рішенні не спростовано, порушення суд норм права не доведено.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства

А як наслідок, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.