Справа № 826/9032/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2018 року № 826/9032/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФФС» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бєлової О.А., Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікромегас Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрстройсервіс», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - державний реєстратор ОСОБА_1.) та просить визнати проти правним та скасувати рішення державного реєстратора від 25 липня 2016 року № 30608857 щодо реєстрації права власності на незавершене будівництво, будівництво багатоповерхового житлового комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Мікромегас Інвест» (далі - ТОВ «Мікромегас Інвест»).

В обґрунтування позову позивач, який є правонаступником Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» зазначає, що ухвалою господарського суду Одеської області від 03 вересня 2014 року порушено провадження у справі № 916/2018/14 про банкрутство ТОВ «ФФС», визнано грошові вимоги ПАТ «АКБ «Київ» до ТОВ «ФФС» у сумі 110 424 349, 99 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном ТОВ «ФФС» строком на сто п'ятнадцять днів, призначено розпорядником майна ТОВ «ФФС» арбітражного керуючого ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12 листопада 2014 року затверджено реєстр вимог кредиторів, згідно якого вимоги ПАТ «АКБ «Київ» у розмірі 10 468 300,00 грн. забезпечені заставою майна боржника відповідно до Іпотечного договору від 26 лютого 2010 року, предметом якого є земельна ділянка, розміром 0,9375 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

18 вересня 2015 року ухвалою суду замінено кредитора - ПАТ «АКБ «Київ» на ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк».

У подальшому після проведення аукціону та торгів з продажу майна банкрута визначено переможця - ТОВ «Фонд сприяння добудові», з яким ТОВ «ФФС» в особі ліквідатора ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнових прав підприємства-банкрута від 15 травня 2015 року та відчужено майно - зазначену земельну ділянку, на якій знаходиться житловий комплекс з паркінгом, передбачуваною площею 37 631, 69 кв.м., а також приміщення під офіси.

27 січня 2016 року постановою Одеського апеляційного господарського суду у справі № 916/2018/14, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 квітня 2016 року, визнано недійсним результати аукціону з продажу майна ТОВ «ФФС», а також договір купівлі-продажу від 15 травня 2015 року, укладений між ТОВ «ФФС» та ТОВ «Фонд сприяння добудові».

Посилаючись на те, що державна реєстрація права власності на незавершений об'єкт будівництва на земельній ділянці, яка знаходиться в іпотеці, відбулася з незаконних підстав, з порушенням процедури реєстрації та без урахування обставин відсутності згоди іпотекодержателя на відчуження переданого в іпотеку майна та в супереч вимог статей 6, 12 «Закону України «Про іпотеку», позивач звертається до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, письмових заперечень по суті позовних вимог не подавав.

Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройсервіс» проти позову заперечував, подав письмові пояснення до матеріалів справи.

Треті особи у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФФС» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бєлової О.А., Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікромегас Інвест» представників в судове засідання не направили, подали письмові заперечення до матеріалів справи.

З огляду на викладене, з урахуванням відсутності заперечень з боку представника позивача та третьої особи, суд протокольною ухвалою вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Іпотечного договору від 26 лютого 2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерним комерційним банком «Київ» - Іпотекодержатель та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФФС» - Іпотекодавець, предметом іпотеки визначено земельну ділянку, площею 0,9375 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту серії ЯК № 425719 на право власності на земельну ділянку.

Зазначений Іпотечний договір від 26 лютого 2010 року укладений у забезпечення основного зобов'язання ТОВ «ФФС» за Генеральним договором № 005/10 про кредитування, за умовами якого останній зобов'язався повернути Іпотекодержателю у термін до 30 серпня 2012 року кредит у сумі 90 000 000 гривень, сплатити проценти за користування ним у розмірі 25% річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених Генеральним договором.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ».

03 вересня 2014 року ухвалою господарського суду Одеської області порушено провадження у справі № 916/2018/14про банкрутство ТОВ «ФФС», визнано грошові вимоги ПАТ «АКБ «Київ» до ТОВ «ФФС» у сумі 110 424 349,99 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном ТОВ «ФФС» строком на сто п'ятнадцять днів; призначено розпорядником майна ТОВ «ФФС» арбітражного керуючого ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12 листопада 2014 року затверджено реєстр вимог кредиторів, згідно якого вимоги ПАТ «АКБ «Київ» у розмірі 10 468 300,00 грн. забезпечені заставою майна боржника відповідно до Іпотечного договору від 26 лютого 2010 року, предметом якого є земельна ділянка, розміром 0,9375 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Постановою господарського суду Одеської області від 09 лютого 2015 року визнано ТОВ «ФФС» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців до 10 лютого 2016 року включно та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_3

12 травня 2015 року були проведені торги з продажу майна банкрута , за результатами яких на підставі протоколу № 12/05-15 організатором аукціону визначено переможця торгів - ТОВ «Фонд сприяння добудові».

15 травня 2015 року між ТОВ «ФФС» в особі ліквідатора ОСОБА_3 та ТОВ «Фонд сприяння добудові» укладено договір купівлі-продажу майнових прав підприємства-банкрута від 15 травня 2015 року та відчужено майно № 1 - земельну ділянку, розміром 0,9375 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_2 та майно № 2 - майнові права на нерухомість, представлені майновими правами на об'єкт незавершеного будівництва - житловий комплекс з паркінгом, передбачуваною загальною площею 37 631,69 кв.м., а саме: майнові права на житлові квартири, паркінги (машиномісця) та приміщення під офіс за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою господарського суду Одеської області замінено у справі № 916/2018/14 кредитора - ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ «АКБ «Укргазбанк» з грошовими вимогами у загальному розмірі 221 362 065,24 грн.; зобов'язано ліквідатора банкрута внести відомості щодо заміни кредитора на правонаступника до затвердженого ухвалою господарського суду Одеської області від 05 березня 2014 року реєстру вимог кредиторів ТОВ «ФФС».

У подальшому 27 січня 2016 року постановою Одеського апеляційного господарського суду у справі № 916/2018/14, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 квітня 2016 року:

- визнано недійсними результати аукціону з продажу майна ТОВ «ФФС», який проведено Товарною Біржею «Електронні торги України» в особі Філії Товарної Біржі «Електронні торги України» в м. Одеса від 12 травня 2015 року, а саме: майна № 1 - земельну ділянку, розміром 0,9375 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_2 та майна № 2 - майнові права на нерухомість, представлені майновими правами на об'єкт незавершеного будівництва - житловий комплекс з паркінгом, передбачуваною загальною площею 37 631,69 кв.м., а саме: майнові права на житлові квартири, паркінги (машиномісця) та приміщення під офіс за адресою: АДРЕСА_2;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу майнового права підприємства-банкрута від 15 травня 2015 року, укладений між ТОВ «ФФС» та ТОВ «Фонд сприяння добудові», яким відчужено вищезазначене майно № 1 та № 2;

- скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 20 травня 2015 року, видане ТОВ «Фонд сприяння добудові»;

- усунуто арбітражного керуючого ОСОБА_3 від виконання повноважень ліквідатора ТОВ «ФФС» у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків;

- призначено ліквідатором ТОВ «ФФС» арбітражного керуючого ОСОБА_2

Отже, у судовому порядку визнано недійсність договору купівлі-продажу майнових прав підприємства-банкрута від 15 травня 2015 року та відчуження майна № 1 - земельної ділянки, розміром 0,9375 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_2 та майна № 2 - майнових прав на нерухомість, представлені майновими правами на об'єкт незавершеного будівництва - житловий комплекс з паркінгом, передбачуваною загальною площею 37 631,69 кв.м., а саме: майнові права на житлові квартири, паркінги (машиномісця) та приміщення під офіс за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з тим, 25 липня 2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 зареєстровано за ТОВ «Мікромегас Інвест» право власності на незавершене будівництво, будівництво багатоповерхового житлового комплексу, що розташований на земельній ділянці у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 липня 2016 року оскаржує позивач, звертаючись до суду з даним позовом, та зазначає, що його уповноважений представник дізнався про існування оскаржуваного рішення 19 січня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 916/1808/16 за позовом ТОВ «ФФС» до ТОВ «Фонд сприяння добудові», ТОВ «Укрстройсервіс», ТОВ «Калінбудінвест», ТОВ «Мікромегас Інвест» про визнання недійними договорів та витребування майна - земельної ділянки за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння.

Відкриваючи провадження у даній справі № 826/9032/17 ухвалою від 25 липня 2017 року суд зобов'язав відповідача надати належним чином засвідчену копію матеріалів реєстраційної справи щодо об'єкту на незавершене будівництво, будівництво багатоповерхового житлового комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1.

Проте, протягом розгляду справи витребувані документи до суду не надійшли, у зв'язку з чим суд застосовує положення частини дев'ятої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі неподання суб'єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Нотаріус при виконанні функцій державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень діє як суб'єкт владних повноважень - державний реєстратор відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оцінюючи встановлені під час розгляду обставини справи та надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-ІV).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 1952-ІV в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення, державна реєстрація речових прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.

Згідно частини другої статті 3 Закону № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Право власності на об'єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації відповідно до пункту 3 частини першої статті 4 Закону № 1952-ІV.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України № 1952-ІV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 64 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Постанова № 1127) для державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва подаються:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

- документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт;

- технічний паспорт на об'єкт незавершеного будівництва.

Як вбачається з наданих позивачем матеріалів, підставою для прийняття приватним нотаріусом як державним реєстратором оскаржуваного рішення зазначений лише технічний паспорт, виданий ФОП ОСОБА_4 від 20 липня 2016 року.

Чи надавалися інші, передбачені пунктом 64 Порядку № 1127, документи суду невідомо, оскільки відповідачем не подано запитуваних судом матеріалів відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 25 липня 2017 року.

Судом також встановлено, що оскаржуване рішення про реєстрацію за ТОВ «Мікромегас Інвест» права власності на об'єкт незавершеного будівництва, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,9375 га, за адресою: АДРЕСА_2, прийнятий відповідачем у той час, коли майнові права на об'єкт незавершеного будівництва - житловий комплекс з паркінгом, передбачуваною загальною площею 37 631, 69 кв.м., а саме - майнові права на житлові квартири, паркінги (машиномісця) та приміщення під офіси згідно з переліком, а також земельна ділянка, на якій знаходиться об'єкт незавершеного будівництва, перебували в іпотеці у ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до Іпотечного договору від 26 лютого 2010 року, реєстровий номер 392, за умов якого в іпотеку передано земельну ділянку, та Іпотечного договору від 26 лютого 2010 року за реєстровим номером 394, за умовами якого передано в іпотеку майнові права.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про іпотеку» об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва.

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (страти) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом (частина перша статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотеко держателя є недійсним.

Як зазначає позивач, згоди на відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю «ФФС» майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка знаходиться в іпотеці у ПАТ «АБ Укргазбанк», він не надавав.

Зазначених тверджень позивача не спростовано під час розгляду даної справи.

Таким чином, оскільки жодної з обставин, визначених частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» не настало, а також враховуючи ту обставину, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27 січня 2016 року у справі № 916/2018/14 визнано недійсними результати торгів іпотечного майна ТОВ «ФФС», недійсним договору купівлі-продажу майнового права підприємства-банкрута від 15 травня 2015 року, згідно з умовами якого було продано майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, і встановлені зазначеним судовим рішенням обставини є преюдиційними при розгляді даної справи № 826/9032/17, суд приходить до того висновку, що подані заявником документи не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію за ТОВ «Мікромегас Інвест» права власності на об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в іпотеці у позивача.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону № 1952-ІV дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 25 липня 2016 року № 30608857, яким проведено державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво, будівництво багатоповерхового житлового комплексу, розташованого у АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Мікромегас Інвест», податковий номер 39132911.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда