Справа № 405/5366/17(2-а/405/221/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 рокусправа № 405/5366/17(2-а/405/221/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді-доповідача Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро у режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2017 року (суддя - Шевченко І.М., м. Кропивницький) у справі №405/5366/17(2-а/405/221/17) за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 25 вересня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, в якому просить визнати бездіяльність відповідача по перерахунку розміру страхових виплат грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування неправомірною і зобов'язати відповідача провести перерахунок розміру страхових виплат - грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування в порядку, встановленому Постановою КМУ від 14.02.2007 року №228 з дати першого висновку МСЕК про необхідність протезування автомобілем, з корегуванням у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2017 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду обґрунтована тим, що спірні відносини виникли між позивачем та Кропивницьким відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області, а не особою яка зазначена відповідачем у позові та є відповідачем у справі.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позов задовольнити повністю.

Зазначає, що Кропивницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області не може бути відповідачем у справі оскільки не є юридичною особою і не має адміністративної процесуальної правосуб'єктності передбаченої ст. 48 КАС України. Крім того, в порушення ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції встановивши, що звернення з адміністративним позовом відбулось не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного відповідача належним відповідачем або залучити його в якості другого відповідача.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволені апеляційної скарги відмовити постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає по вірне встановлення судом першої інстанції обставин справи щодо правового статусу органів Фонду соціального страхування України. Оскільки, згідно з положеннями ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень може бути і інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач як потерпілий на виробництві перебуває на обліку в Кропивницькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області з 03.06.2006 року та отримує відповідні щомісячні страхові виплати та інші види матеріального забезпечення.

Правомірність та обґрунтованість бездіяльності відповідача по перерахунку розміру страхових виплат та зобов'язання щодо їх проведення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки він звернувся з позовом до неналежного відповідача.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Як вбачається з листа відповідача №05-05-459 від 15.11.2017 року, позивачу відповідно до довідки із акта огляду МСЕК по визначенню медичних показань Управлінням праці та соціального захисту населення Кіровоградської облдержадміністрації 10.09.2004 року було надано автомобіль ЗАЗ Таврія 1102018 (а.с.30).

На звернення позивача від 01.11.2017 року Кропивницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області своїм листом №05-05-459 від 15.11.2017 року повідомило позивача про виплату йому компенсаційних виплат у відповідності до вимог законодавства (а.с.30).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 2 КАС України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.1 ст.17 КАС України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ч.2 цієї статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Тобто, виходячи з системного аналізу зазначених норм, основними підставами для віднесення спірних відносин до юрисдикції адміністративного суду є суб'єктний склад спірних правовідносин та публічно-правовий характер спору.

Таким чином, при вирішенні питання, щодо віднесення до адміністративної юрисдикції слід мати на увазі, що однією із сторін спору має бути суб'єкт владних повноважень, за умови, що спірні відносини виникли у зв'язку або у процесі його виконання владних управлінських функцій шляхом владного управління поведінкою іншого учасника правовідносин.

Проте, заявлений ОСОБА_2 позов не є адміністративним, а спірні правовідносини не носять публічно-правовий характер з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1,2 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Згідно з ч. 1,3 статті 8 цього Закону виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку. За бажанням заінтересована особа може звернутися з питань вирішення спору до спеціальної комісії Фонду. До складу цієї комісії на громадських і паритетних засадах входять представники держави, застрахованих осіб і страхувальників.

Спори за участю Фонду соціального страхування можуть вирішуватися як у адміністративному, так і в цивільному судочинстві, в залежності від характеру спірних правовідносин.

При виконанні своїх повноважень щодо відшкодування шкоди, пов'язаної, зокрема, з виплатою страхових виплат, а саме грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та Кропивницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області не є суб'єктами владних повноважень, не здійснюють владних управлінських функцій шляхом владного управління поведінкою позивача, тому з урахуванням наведеного та враховуючи суб'єктний склад сторін, такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, слід зазначити також те, що характер спірних відносин свідчить, що вони виникли у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що врегульовано нормами цивільного законодавства.

Отже, враховуючи те, що заявлені позовні вимоги були породжені не спором у сфері публічно-правових відносин, а спором, який лежить у площині цивільних (майнових) прав, і вирішення позову має своєю дійсною метою не усунення порушень прав позивача зі сторони суб'єктів владних повноважень у площині вертикальних, публічних відносин (які на цей час свою дію вичерпали, породивши інші наслідки), а виключно матиме вплив на цивільні права й інтереси та вирішуватиме спір у цій сфері.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, спірні відносини не є публічно-правовими, а справа не має встановлених нормами КАС України ознак адміністративної юрисдикції.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п.3 ч.1 ст.215 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, враховуючи те, що цей спір не належить розгляду за правилами адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2017 року скасувати, а провадження у справі - закрити. Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства для вирішення спірних відносин.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 315, статтями 321, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2017 року - скасувати, а провадження у справі №405/5366/17(2-а/405/221/17) закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 27 березня 2018 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко