Справа № 804/1678/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року Справа № 804/1678/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Туренко К.М.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Відділ примусового виконання рішень ОСОБА_2 державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -
03.03.2018 року Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у якій просить: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 53861076 з примусового виконання постанови № 41490591 від 11.06.2014р. ОСОБА_2 державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь держави залишку виконавчого збору в розмірі 1 548 537,84 грн., видану державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 03.05.2017р.
В обґрунтування позовних вимог позивачем, з посиланням на норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та на п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», зазначено, що оскаржуваною постановою порушені його права, оскільки це дає право державному виконавцеві безпідставно здійснювати заходи примусового виконання, в тому числі, накладення арешту на майно та грошові кошти позивача, що вже здійснено відповідно до постанов від 15.05.2017р. про розшук майна боржника та від 13.02.2018р. про арешт коштів боржника, а також здійснювати примусове списання грошових коштів позивача. Позивачем також зазначено, що такі дії державного виконавця здійснюють перешкоди для проведення розрахунків із заробітної плати, сплати податків та обовязкових платежів, а також здійснення своєчасних розрахунків з постачальниками робіт та послуг. Виконання банківськими установами постанови про накладення арешту на грошові кошти фактично блокуватиме роботу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради та призведе до негативних наслідків у його діяльності.
Ухвалою суду від 12.03.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 15.03.2018 року до участі у справі залучено Відділ примусового виконання рішень ОСОБА_2 державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Відповідно до частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Відповідно до статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.
Враховуючи наведені положення, на електронну адресу відповідача, третьої особи було направлено позовну заяву, судову повістку, ухвали від 12 березня 2018 року та від 15 березня 2018 року. Разом із цим, про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено телефоном, про що складено телефонограми. Вказані повідомлення прийняла секретар канцелярії Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4
Однак, в судові засідання представник відповідача та представник третьої особи не зявились, про причини неявки суд не повідомили.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2013р. по справі № 904/6970/13, з позивача на користь ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» було стягнуто заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу № 14/2344/11 від 30.09.2011 року у сумі 16 824 894 (шістнадцять мільйонів вісімсот двадцять чотири тисячі вісімсот дев'яносто чотири) грн. 46 коп.
В рамках виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/6970/13 Відділом примусового виконання рішень ОСОБА_2 державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була винесена постанова № 41490591 від 11.06.2014р. про стягнення з позивача залишку виконавчого збору в розмірі 1 548 537,84 грн.
27.02.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ОСОБА_2 державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 41490591 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
Постановою від 03.05.2017 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження ВП №53861076 щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору №41490591, виданої 11.06.2014 року, в розмірі 1 548 537,84 грн.
15.05.2017 року відповідачем прийнято постанову про розшук майна боржника ВП №53861076.
Відповідно до постанови від 13.02.2018 року ВП №53861076 відповідачем накладено арешт на кошти боржника, що містяться на рахунках, відкритих в банках, та в інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення 1 548 537,84 грн.
Позивач вважає, що спірне рішення від 03.05.2017 року прийнято з порушенням вимог законодавства, у звязку з чим, звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Згідно з ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Положеннями ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно із ст. 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується (ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження»):
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
03.11.2016 року було прийнято Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VIII (далі Закон № 1730-VIII). Даний Закон набрав чинності 30.11.2016р.
Згідно з абз. 4, 5 статті 1 Закону № 1730-VIII, терміни вживаютіся в такому значенні: заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до статті 2 Закону № 1730-VIII, дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Також, відповідно до. ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону, Реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахований на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016р.
Крім того, згідно з ч.3 ст.7 Закону № 1730-VIII, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що станом на 30.06.2016 року між позивачем та ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» за Договором №14/2344/11 від 30.09.2011р. основний борг становив 2759022,47 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією акту звіряння розрахунків. Зазначений акт містить підписи представників та печатки підприємств.
З матеріалів справи, а саме копії платіжного доручення від 31.10.2016 року № 620, вбачається, що вище вказана заборгованість у розмірі 2759022,47 грн. була сплачена в повному обсязі та до дати набрання чинності Закону № 1730-VIII.
Також, судом з матеріалів справи встановлено, що 08.09.2017 року позивача було включено до відповідного Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону № 1730-VIII, в тому числі, перед стягувачем ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», підтвердженням чого є долучений до матеріалів справи ОСОБА_2 економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14.09.2017 р. № 8/10-1646-17 та Повідомлення ОСОБА_2 економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України станом на 14 вересня 2017 р.
Таким чином, зазначене вище Повідомлення засвідчує факт внесення позивача до Реєстру та підтверджує участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно з Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
На підставі наведеного, враховуючи, що постанова ОСОБА_2 державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 41490591 про стягнення з позивача залишку виконавчого збору в розмірі 1 548 537,84 грн. була винесена 11.06.2014р., тобто до набрання чинності вищевказаним Законом № 1730-VIII, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2017 року (ВП № 53861076) з примусового виконання постанови № 41490591 від 11.06.2014р. винесена з порушенням норм п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що відповідач як субєкт владних повноважень до суду для участі в судовому засіданні не прибув, причин неявки в судове засідання не повідомив, всупереч обовязку доказування, визначеного частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав суду заперечень щодо позову (відзиву на позовну заяву), беручи до уваги положення частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову), суд приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2017 року винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).
Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2017 року у ВП №5386107 щодо стягнення виконавчого збору є протиправною, як наслідок, у відповідача були відсутні підстави для винесення постанов про розшук майна боржника від 15.05.2017 року у ВП №53861076 та про арешт коштів боржника від 13.02.2018 року з метою забезпечення виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 03.05.2017 року.
З огляду на норми ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача з боку субєкта владних повноважень у даних правовідносинах буде визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2017 року у ВП №53861076 щодо стягнення виконавчого збору, постанов про розшук майна боржника від 15.05.2017 року та про арешт коштів боржника від 13.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП №53861076.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 77, 90, 94, 139, 205,242-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Відділ примусового виконання рішень ОСОБА_2 державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2017 року у ВП №53861076 щодо стягнення виконавчого збору.
Визнати протиправною та скасувати постанову про розшук майна боржника від 15.05.2017 року у ВП №53861076.
Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 13.02.2018 року у ВП №53861076.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради судові витрати у розмірі 1762 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5