Справа № 500/5454/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 500/5454/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Адамов А.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Джабурія О.В.

суддів: Вербицька Н. В. , Кравченко К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта позивача ОСОБА_1 (довіреність 23.12.2017)

апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, ОСОБА_2 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2017р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про зобов'язання вчинення певних дій,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

04.10.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд: зобовязати Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області перерахувати та виплатити їй недоплачену пенсію в розмірі 4316 грн.; зобовязати відповідача з дня набрання судового рішення законної сили здійснювати нарахування та виплати їй пенсії у встановленому законом розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з розрахунку на місяць; судові витрати розподілити за нормами ст.94 КАС України.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є пенсіонером за віком. Згідно довідки Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області з січня 2016 року щомісячний розмір її пенсії не перевищував 949 грн. Цей розмір є заниженим з огляду на норму ч.3 ст.46 Конституції України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року №1801-VIII встановлено, що у 2017 році розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Таким чином, відповідачем не донараховано та не сплачено за 6 місяців, починаючи з 01.04.2017 року, їй пенсії за віком у сумі 4316 грн. Вважає, що відповідачем протиправно порушено вимоги ч.3 ст.46 Конституції України, ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік».

Згідно заперечень, наданих Ізмаїльським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області, відповідач позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що вимоги позивача є нечіткими, незрозумілими, оскільки позивач не вказує в чому конкретно полягає порушення особистих прав, свобод та інтересів з боку відповідача, чому невірно розраховано розмір пенсії. Також, зазначає, що позивач не звертався до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду Одеської області із заявою про перерахунок пенсії за віком у 2017 року. У звязку з чим, вважає дії управління правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, Законах України, розяснювальних листах органів Пенсійного фонду. Пенсія позивачеві розрахована відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства та станом на 01.09.2017 року склала 949 грн., де 715,79 грн. основний розмір пенсії, 233,21 грн. державна адресна допомога. Проведення перерахунку пенсії відноситься до виключної компетенції органу Пенсійного фонду, а тому суд за відсутності вчинення таких дій останнім позбавлений право самостійно визначити суму пенсії, що підлягає виплаті позивачу після перерахунку пенсії та стягувати її з відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що позивачем не вказано в чому саме полягає невірність у визначенні розміру пенсії.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобовязано Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити з 01.04.2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_2, враховуючи, що розмір пенсії не може бути нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про державний бюджет», та здійснити виплату недоплаченої пенсії з урахуванням вже виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

На вказану постанову Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2017 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильних висновків по справі та повинно бути скасовано з наступних підстав.

Крім того, ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2017 року. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови щодо зобовязання відповідача з дня набрання судовим рішенням законної сили здійснювати нарахування та виплати пенсії позивачу у встановленому законом розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з розрахунку на місяць та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з січня 2016 року є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Ізмаїльському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області, отримує пенсію за віком довічно, що підтверджено пенсійним посвідченням серія ААІ №960116 та довідкою №282 від 27.09.2017 року Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду Одеської області.

Згідно довідки Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду Одеської області №3293 від 14.09.2017 року, ОСОБА_2 з лютого 2016 року по серпень 2017 року включно отримувала пенсію у розмірі 949,00 грн. щомісячно (а.с. 4).

Згідно довідки Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду Одеської області від 21.02.2018 року, ОСОБА_2 за вересень 2017 року отримала пенсію у розмірі 977,14 грн., з жовтня 2017 року по лютий 2018 року включно отримувала пенсію у розмірі 1373,00 грн. щомісячно (а.с.95).

ОСОБА_3 ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Згідно до вимог ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію України як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Згідно до вимог статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»до числа основних державних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподаткований мінімум доходів громадян; розмір державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Згідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно до вимог ч.1 ст. 28 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Згідно до вимог ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року 1544 гривні, з 1 травня 1624 гривні, з 1 грудня 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року 1247 гривень, з 1 травня 1312 гривень, з 1 грудня 1373 гривні.

Згідно до вимог ч.3 ст.42 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до вимог статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму / мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність / мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Вимогами п.5 ч.4 ст. 42 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Отже, з аналізу норми ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка є імперативною, слід прийти до висновку, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму. Тобто, обовязок перерахунку пенсії в даному випадку виникає у відповідача з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, та не пов'язаний із фактом звернення пенсіонера до Управління з відповідною заявою про перерахунок.

Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 26.03.2008р. №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» визначено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Норми постанови Кабінету ОСОБА_4 України №265 від 26.03.2008 року «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» не можуть суперечити ст.46 Конституції України, Законам України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Невідповідність п.2 згаданої постанови КМ України вищевказаним законодавчим актам в частині недосягнення суми 949 грн. рівню прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не може позбавляти особу її конституційного права на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету ОСОБА_4 України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Петриченко проти України» (Заява №2586/07) від 12 липня 2016 року визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) та у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine) (заява № 5231/04, від 7 жовтня 2010 року).

У рішенні у справі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, Європейський Суд з прав людини зазначає, що неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що законодавством в імперативному порядку встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком повинен відповідати розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та відповідач не вправі відступати від вказаної норми визначеної Конституцією України та законом.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася й Вищим адміністративним судом України.

Верховний Суд України в постанові пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року зазначив, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії відповідача по виплаті пенсії позивачу в розмірі, який є значно нижчим, ніж встановлено законом, нижчим встановленого прожиткового мінімуму, є неправомірним, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобовязання Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії з 01.04.2017 року, враховуючи, що розмір пенсії не може бути нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про державний бюджет», та здійснити виплату недоплаченої пенсії з урахуванням вже виплачених сум.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо зобовязання відповідача з дня набрання судовим рішенням законної сили здійснювати в подальшому нарахування та виплати їй пенсії у розмірі, встановленому законом прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що суд не може приймати рішення на майбутнє.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_4 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційних скаргах про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду частково доказав та частково обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 27.03.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7