Справа № 820/3281/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Омельченко К.О.

19 березня 2018 р. Справа № 820/3281/16
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Бенедик А.П.
суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.
за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова (головуючий-суддя І інстанції: Омельченко К.О.) від 16.11.2017р. (повний текст рішення складено 16.11.2017р.) по справі № 820/3281/16
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, третя особа Харківський обласний військовий комісаріат
про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України в якому просив:
- визнати відмову Міністерства оборони України протиправною в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги …» та Наказу Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014року;
- визнати протиправним рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 13.05.2016 року протокол № 35 п.9, яким відмовлено в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги;
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні на адресу позивача листа, в якому зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною Прикордонною Службою України;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про виплату та виплатити одноразову грошову допомогу передбачену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги...» у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, на день встановлення інвалідності, а саме: 243600 грн.
- зобов`язати відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що він проходив військову службу в Збройних Силах Радянського Союзу з 24.04.1980р. по 19.06.1982р. у в/ч НОМЕР_1 , в тому числі брав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан, внаслідок чого отримав поранення. Згідно довідки МСЕК від 19.03.2014 року позивачу встановлена II група інваліда війни з 18.03.2014 року по 01.04.2017 року. 06.11.2015 року позивач звернувся до Харківського обласного військового комісаріату с заявою та усіма належними додатками стосовно призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності, поранення, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.11.2015 року № 1546/ВСЗ запропоновано позивачу звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті, оскільки позивач звільнився з військової служби 19.06.1982 року з військової частини НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року, яка набрала законної сили, вищевказану відмову визнано протиправною та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги. Харківським ОВК на виконання вказаного рішення суду направлено пакет документів згідно переліку. Проте, листом від 07.06.2016 року №1190ВСЗ Харківський ОВК повідомив, що рішенням Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 13.05.2016 року протокол № 35 (пункт 9) документи повернуті на доопрацювання. Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.02.2017 року залучено до участі у справі в якості відповідача Державну прикордонну службу України, а також в якості третьої особи - Харківський обласний військовий комісаріат.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2017 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано відмову Міністерства оборони України протиправною в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013року «Про затвердження порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги …» та Наказу Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014року.
Визнано протиправним та скасовано п. 9 протоколу від 13 .05. 2016 року № 35 Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні на адресу позивача листа, в якому зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною Прикордонною Службою України.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути повторно питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату - 19.03.2014 року встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. за № 975 та Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення.
В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2017 року в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до незаконного прийняття судового рішення.
Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги саме від Міністерства оборони України. Зазначив, що оскільки позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР, правонаступником яких на теперішній час є Державна прикордонна служба, то і питання щодо виплати одноразової грошової допомоги має вирішуватися саме Державною прикордонною службою. Крім того, позивачем з заявою про виплату одноразової грошової допомоги не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.
Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційною скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах Радянського Союзу з 24.04.1980р. по 19.06.1982р. у в/ч НОМЕР_1 , в тому числі брав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан, внаслідок чого отримав поранення.
В 1981 року позивач отримав поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА) де велись бойові дії, в наслідок, чого в подальшому отримав інвалідність.
Згідно витягу із протоколу № 122 від 19.02.2008 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця встановлено, що отримані позивачем поранення, мінно-вибухова травма ЧМТ (контузія головного мозку), вогнепальне кульове поранення та їх наслідки ОСОБА_1 , пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Згідно довідки МСЕК від 19.03.2014 року позивачу встановлена II група інваліда війни з 18.03.2014 року по 01.04.2017 року.
Позивач має посвідчення Управління праці соціального захисту населення серії НОМЕР_2 , виданого 21.03.2014 року відповідно до якого ОСОБА_1 встановлено статус інваліда другої групи і він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, дія якого до 01.04.2017 року.
06.11.2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з вимогою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.11.2015 року № 1546/ВСЗ запропоновано позивачу звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті, оскільки позивач звільнився з військової служби 19.06.1982 року з військової частини НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року, яка набрала законної сили, вищевказану відмову визнано протиправною та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги.
На виконання рішення суду Харківським ОВК направлено пакет документів згідно переліку.
Листом від 07.06.2016 року №1190ВСЗ Харківський ОВК повідомив, що рішенням Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 13.05.2016 року протокол № 35 (пункт 9) документи повернуті на доопрацювання. Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення, слугували висновки про те, що вказані витрати мають здійснюватися Державною прикордонною службою України, оскільки позивач проходив службу в Прикордонних військах СРСР, а також в поданих документах не має довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності.
Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляд питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби про повернення позивачу на доопрацювання документів, а також протиправність дій Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні на адресу позивача листа, в якому зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною Прикордонною Службою України. Також суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Міністерство оборони України розглянути повторно питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату - 19.03.2014 року встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. за №975 та Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення.
Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Відповідно до статті 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Згідно статті 1 вищевказаного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Розділом ІІ Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.
Відповідно до частини першої статті 16 вищенаведеного Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; 4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві; 7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 8)отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Виходячи із буквального тлумачення статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовців виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержання каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 18.11.2014 року по справі №21-446а14.
Частиною дев`ятою статті 16-3 вказаного Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі Порядок).
Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Доказів які б свідчили про невиконання позивачем вимог пункту 11 Порядку при поданні заяви від 05.04.2016 року до Харківського обласного військового комісаріату під час судового розгляду справи надано не було та матеріали справи не містять.
Згідно п. 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №530, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 р. за №1294/26071, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей (далі Положення).
Згідно п. 4.5 Положення, за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до Порядку N 975.
Документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб (п. 4.7 Положення).
Згідно з пунктом 12 Порядок № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України.
Як вказує відповідач, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про повернення позивачу на доопрацювання документів, слугували висновки про відсутність у позивача права на отримання вказаної допомоги через те, що останній проходив службу у прикордонних військах колишнього СРСР, а тому питання щодо виплати одноразової грошової допомоги має вирішуватися саме Державною прикордонною службою.
Колегія суддів не погоджується з даними висновками відповідача, виходячи з наступного.
Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується сторонами по справі, позивач проходив строкову військову службу у військовій частині, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР.
Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року №10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.
Таким чином, прикордонні війська, станом на час проходження позивачем служби, входили до складу Збройних Сил СРСР.
У відповідності до п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року "Про військові формування на Україні", Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.
Згідно ст. 4 Закону України "Про правонаступництво України", органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, колегія суддів приходить до висновку що, в силу ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, обов`язок розгляду питання для прийняття рішення про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Крім того, згідно ст.ст. 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.
Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992", від 07.06.2001 №2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.
Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.
В свою чергу, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII.
Колегія суддів зазначає, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.
Крім того, колегія суддів зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення про повернення позивачу на доопрацювання документи, Комісією не було вказано про ненадання позивачем документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Під час судового розгляду справи відповідач також не надав жодних доказів на підтвердження того, що поранення позивача пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що відмова Міністерства оборони України у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги є протиправною.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власних дій, що є предметом оскарження позивачем.
Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст.77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Таким чином, належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власних дій.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання протиправною відмови Міністерства оборони України в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, а також визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги (п. 9 протоколу від 13.05.2016 року № 35).
Також, оскільки предметом по цій справі є вимога нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи, яка згідно довідки МСЕК від 19.03.2014 року встановлена з 18.03.2014 року, то у спірних правовідносинах застосуванню підлягає Порядок № 975.
Дана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній у постановах від 27.02.2018 року (справи №№822/6118/15, 816/978/16) та від 13.03.2018 року (справа №806/1276/16).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Міністерство оборони України розглянути повторно питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату - 19.03.2014 року встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Порядку №975 та Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення.
Разом з тим, оскільки дії суб`єкта владних повноважень щодо прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду звернення, у т.ч. щодо повідомлення про факт його прийняття та підстави, є формою активної поведінки, що направлена на реалізацію владних управлінських функції даного суб`єкту, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні на адресу позивача листа, в якому зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною Прикордонною Службою України.
В зв`язку з чим, рішення суду в цій частині є неправомірним та підлягає скасуванню з прийняттям нового, про відмову в задоволенні вказаної частини позовних вимог. В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.11.2017 року не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому підлягає частковому скасуванню з прийняттям нової постанови.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2017р. по справі №820/3281/16 скасувати в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні на адресу ОСОБА_1 листа, в якому зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.
В іншій частині постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2017р. по справі №820/3281/16 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова Л.О. Донець

Постанова складена в повному обсязі 29.03.18 р.