Справа № 809/527/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"27" березня 2018 р. справа № 809/527/18

м. Івано-Франківськ категорія 2.1

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., перевіривши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1, адреса: вул. Коперніка, будинок 3, місто Надвірна, Івано-Франківська область, 78400,

до Надвірнянської районної державної адміністрації, адреса: вул. Шевченка, будинок 33, місто Надвірна, Івано-Франківська область, 78400,

третя особа на стороні відповідача - Служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, адреса: вул. Шевченка, будинок 33, місто Надвірна, Івано-Франківська область, 78400,

третя особа - ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1, 78405

про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Надвірнянської районної державної адміністрації від 21.08.2017 №241 "Про визначення днів та годин для спілкування з малолітнім ОСОБА_3" в повному обсязі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.03.2018 звернулася в суд з позовною заявою до Надвірнянської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача - Служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Надвірнянської районної державної адміністрації від 21.08.2017 №241 "Про визначення днів та годин для спілкування з малолітнім ОСОБА_3" в повному обсязі.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем протиправно, всупереч вимогам чинного законодавства та інтересам дитини - ОСОБА_3, прийнято оскаржуване розпорядження №241 від 21.08.2017, яким визначено дні та години для спілкування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із малолітнім ОСОБА_3, та яке грубо порушує право малолітнього на особисту недоторканість , захист гідності. Окрім цього, відповідно до тверджень позивача, наведених у позовній заяві, на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Надвірнянської РДА, яке відбулось 10.08.2017, заяви та прохання дітей стосовно небажання спілкуватись з ОСОБА_2 та її родичами, при прийнятті рішення, районною державною адміністрацією не взято до уваги.

Враховуючи вищенаведені обставини, з метою захисту своїх прав та інтересів, а також з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_3, позивач звернулась до суду.

Відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із пунктами 1 та 2 статті 4 Кодексу, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Статтею 19 КАС України визначено перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду на вищенаведені приписи, суд може зробити висновок про те, що Кодексом адміністративного судочинства України регламентовано порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, що виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Правовий статус органів опіки та піклування в чинному законодавстві знаходить своє відображення через завдання та функції, покладенні на цей інститут, які визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України, Правилами опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88 (далі Правила), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 за № 387/3680, Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 (далі Порядок).

Згідно із пунктом 3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі обєднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад обєднаних територіальних громад.

Вирішення питання встановлення, припиненя опіки, утримання і виховання дітей у сім'ях опікунів, піклувальників, прийомних сім'ях, дитячих будинках сімейного типу та виконання покладених обов'язків, розгляд звернень дітей щодо неналежного виконання батьками, опікунами, піклувальниками обов'язків з виховання або щодо зловживання ними своїми правами, та інші питання, пов'язані із захистом прав дітей покладено на комісію з питань захисту прав дитини (далі - комісія) Надвірнянської районної державної адміністрації.

Положенням про комісію з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, затвердженим розпорядженням Надвірнянської районної державної адміністрації №249 від 01.09.2017, визначено, що комісія є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної державної адміністрації. Основною організаційною формою діяльності комісії є її засідання, які проводяться не рідше одного разу на місяць. Голова, його заступник, секретар та члени комісії беруть участь у її роботі на громадських засадах.

Відповідно до відомостей, зазначених у позовній заяві, питання визначення днів та годин для спілкування з малолітнім ОСОБА_3 вирішено за результатами засідання комісії з питань захисту прав дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, від 10.08.2017, та у відповідності до цього рішення, прийнято оскаржуване розпорядження.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що оскаржуване розпорядження не є рішенням субєкта владних повноважень, яке підлягає оскарженню, відповідно до правил, встановлених КАС України, оскільки у спірних правовідносинах відповідач не здійснює владні управлінські функції щодо іншого субєкта, який є учасником спору.

Окрім цього, як уже зазначалось, позивач оскаржує розпорядження голови Надвірнянської районної державної адміністрації, яким визначено графік спілкування бабусі ОСОБА_2 та прабабусі ОСОБА_4 з малолітнім ОСОБА_3, що свідчить саме про приватно-правовий характер спірних правовідносин, тобто про наявність у цій справі приватного інтересу, повязаного із потребами окремої особи, яка вступає у дані правовідносини, які виникають саме із сімейних правовідносин, що в свою чергу виключає можливість розгляду даної позовної заяви у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду, термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Так, частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що справа за позовною заявою ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а саме Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 170, 243, 248, 256, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Надвірнянської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача - Служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Надвірнянської районної державної адміністрації від 21.08.2017 №241 "Про визначення днів та годин для спілкування з малолітнім ОСОБА_3" в повному обсязі.

Розяснити ОСОБА_1, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ ОСОБА_5