Справа № 814/2947/17
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 р. № 814/2947/17
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагаря В.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Елеваторна (Дімітрова), 42, смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська область, 57000

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.12.2017 р. № 6, № 6, № 6, № 6, № 6, скасування рішення від 05.12.2017р. № 6,

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Миколаївській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 6, № 6, № 6, № 6, № 6, рішення № 6, вимоги від 05.12.2017 р.

Ухвалою від 27.12.2017 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що податкові повідомлення - рішення, рішення та вимога прийняті з порушенням Податкового кодексу України (надалі - ПК України), без врахування усіх обставин та з перевищенням повноважень контролючого органу, тому вказані оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що перевіркою встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2014 у сумі 4912, 53 грн. та 2016 11 428, 80 грн. Також, перевіркою позивача встановлено, що позивачем не включено до оподатковуваного доходу за 2016 рік суму 63 493, 33 грн., тобто занижено податкове зобов'язання з військового збору за 2016 рік. Крім того, встановлено заниження єдиного внеску за 2014 рік на суму 11 364, 32 грн., за 2016 рік на суму 10 170, 89 грн. та порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних за період 2016 рік на загальний обсяг пального 30 123, 65 грн., на підставі чого відповідач вважає оскаржувані рішення правомірними та такими, що відповідають нормам діючого законодавства, у звязку з чим просив суд відмовити у задоволені позову.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В період з 25.10.2017 року по 07.11.2017 року проводилась документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.10.2014 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року.

За результатами вищевказаної перевірки податковим органом складено акт від 21.11.2017 року № 1597/14-29-13-06/НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № 6, № 6, № 6, № 6, № 6, рішення № 6, вимоги від 05.12.2017 р.

Судом встановлено, що за даними податкової декларації про доходи за 2014 рік валові витрати (без врахування ПДВ) становлять 695 433 грн.

За даними перевірки (згідно накладних, актів виконаних робіт, банківських виписок, квитанцій, фіскальних чеків) валові витрати безпосередньо пов'язані з одержанням доходу та документально підтвердженні за 2014 рік склали 662 682, 79 грн. Розбіжність в сумі валових витрат склала 32 750, 21 грн. та виникла за рахунок невірного визначення сум валових витрат, а саме: за рахунок включення до валових витрат безпосередньо не пов'язаних з отриманням доходу.

Також встановлено, що за даними податкової декларації про доходи за 2016 рік валові витрати (без врахування ПДВ) становлять 1 016 218 грн.

Відповідно до перевірки (згідно накладних, актів виконаних робіт, банківських виписок, квитанцій, фіскальних чеків) валові витрати безпосередньо пов'язані з одержанням доходу та документально підтвердженні за 2016 рік склали 952 724, 67 грн. Розбіжність в сумі валових витрат склала 63 493, 33 грн. та виникла за рахунок невірного визначення сум валових витрат, а саме: за рахунок включення до інших витрат суми покупки основних засобів, які не використовуються в господарській діяльності, а саме: Подрібнювач (рослинних решток KDX 220) про що свідчить банківська виписка від 06.09.2016 на суму 76 192 грн. рахунок 1502, дані книги обліку доходів та витрат № 68 від 27.07.2016 стор. 9, податкова накладна від 06.09.2016 № 28.

Таким чином, перевіркою встановлено завищення валових витрат в сумі 32 750, 21 грн. за 2014 рік та в сумі 63 493, 33 грн. за 2016 рік, чим порушено п. 177.4 ст. 177 Розділу IV ПК України.

На підставі п. 177.2 ст. 177 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК України.

Відповідно до норм п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України (в редакції станом на 25.09.2014р.) витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат па оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну). Згіднно п. 138.8.1 ст. 138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином витрати позивача, понесені у зв'язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується. Даний висновок суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, що відображена в постанові від 14.03.2017 № 21-1513а16 щодо визначення витрат.

Судом встановлено, що позивачем в 2013 році було укладено з ТОВ АФ "Закон - Аудит" договір від 02.07.2013р. № 5/К-13 про надання напротязі кожного календарного року аудиторських послуг відносно господарської діяльності позивача, з визначенням річної вартості наданих послуг в сумі 96 000 грн., зі строком дії до 31.12.2018 року, результатом виконання якого є щорічні акти надання послуг та оплата таких послуг.

В свою чергу відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент перевірки дані господарські операції не були відображені у книзі обліку доходів та витрат за 2014-2016 роки.

У відповідності до пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України підприємці на загальній системі оподаткування мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, повязаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Враховуючи норми пп. 177.4.7 - 177.4.9 п. 177.4 ст. 177 ПК України облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним об'єктом, амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, зокрема, для подрібнювача рослинних решток KDX 220, строк корисного використання визначено на протязі 5 років.

Тобто, позивач мав право включити до складу витрат за 2016 рік, пов'язаних з провадженням господарської діяльності, амортизаційні відрахування подрібнювача рослинних решток KDX 220 в сумі 3174, 67 грн. (63 493, 33:5:12*3).

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34, 7 %, за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 відповідачем встановлено заниження єдиного внеску в сумі 11 364, 32 грн. Крім того, відповідачем перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22 %, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відповідачем встановлено заниження єдиного внеску в сумі 10 170, 89 грн.

Як зазначає відповідач, розбіжність в сумі єдиного внеску виникла за рахунок невірного визначення позивачем сум чистого оподатковуваного доходу.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (надалі Закон № 2464) Єдиний внесок нараховується для платників, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Враховуючи те, що відповідачем безпідставно та всупереч нормам чинного законодавства прийнятий висновок про збільшення чистого оподатковуваного доходу позивача за 2014р., 2016 р., то правові підстави для донарахування єдиного внеску на суму 21 535, 21 грн. відсутні.

Згідно з пп. 1.2 п. 161 Підрозділу 10 ПК України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

З огляду на безпідставність висновків відповідача про збільшення чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік, відсутні підстави щодо донарахування позивачу військового збору.

Щодо встановлення порушень пп. 222.3.1 п. 222.3 ст. 222, п. 231.6 ст. 231 ПК України суд зазначає наступне.

За порушення термінів реєстрації акцизних накладних ПК України передбачено накладення штрафних санкцій.

Згідно з пп. 215.3.10. п. 215.3 ст. 215 ПК України (в редакції, що діяла до 01.01.2017 р.) для товарів, зазначених у пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 ПК України, реалізованих відповідно до п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПКУ, ставка податку становить 0,042 євро за кожний літр реалізованого (відпущеного) товару.

Ставка акцизного податку в розмірі 0,042 євро за кожний літр реалізованого (відпущеного) товару, встановлена згідно п.п.215.3.10 п.215.3 ст.215 ПК України (в редакції, чинній до 01.01.2017р.) застосовується для товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, реалізованих відповідно до пп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 Кодексу - при здійсненні реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що за результатами документальної планової перевірки, відповідачем нараховано позивачу розмір грошового зобов'язання з акцизного податку та штрафних санкцій. Розмір вказаних сум здійснювався шляхом множенням (обсягу пального згідно документу, л) на (ставку акцизного податку у твердих сумах з одиниці реалізованого товару (продукції) (пп.215.3.4 п.215.3 ст.215 ПК України), євро за 1000 літрів, приведених до t 15° C) на (курс гривні до іноземної валюти, встановлений НБУ, що діє на перший день кварталу, в якому здійснювалася реалізація товару (продукції) (п.217.3 ст.217 Податкового кодексу України), грн.), а також на % штрафу в залежності від кількості прострочених днів реєстрації накладної.

Відповідно до п.п. 231.1, 231.3 ст. 231 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виниклих правовідносин) платник податку при реалізації пального зобов'язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Акцизна накладна складається платником податку в день реалізації пального при кожній повній або частковій операції з реалізації пального.

При реалізації пального особа, яка реалізує пальне, зобов'язана в установлені терміни скласти акцизну накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних, така реєстрація вважається наданням акцизної накладної отримувачу пального. Акцизні накладні, які не надаються отримувачу пального та акцизні накладні/розрахунки коригування, складені за операціями з реалізації пального суб'єктам господарювання та фізичним особам, які не є платниками акцизного податку, також підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних (п. 231.5 ст. 231 ПК України).

Пунктом 3 Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 25.02.2016 № 218, передбачено, що акцизна накладна, розрахунок коригування акцизної накладної складаються та подаються до контролюючого органу на реєстрацію в Єдиному реєстрі акцизних накладних в електронній формі відповідно до порядку подання податкових документів в електронному вигляді з дотриманням умови щодо реєстрації електронного цифрового підпису уповноваженої особи, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п. 231.6 ст. 231 ПК України реєстрація акцизних накладних та/або розрахунків коригування у Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи факт порушення терміну реєстрації акцизних накладних та кількість днів прострочення згідно акту перевірки позивачем підтверджується, але він зазначає, що вказане порушення відбулось з вини відповідача. Тобто, у позивача є порушення строків реєстрації по акцизним накладним.

За порушення термінів реєстрації акцизних накладних Податковим кодексом України передбачено накладення штрафних санкцій, а саме тягне за собою накладення штрафу в розмірі:

2 відсотків від суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів;

10 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

20 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

30 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 61 до 90 календарних днів;

40 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 91 і більше календарних днів.

Згідно пп. 212.1.11. п. 212.1 ст. 212 ПК України, платником акцизного податку є суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Відповідно до пп. 14.1.212 пп. 14.1 ст. 14 ПКУ (в редакції, чинній до 01.01.2017 р.) реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - це, зокрема, фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 ПК України, незалежно від форми розрахунків. (пп. 14.1.212 пп. 14.1 ст. 14 ПК України).

Отже, ставка акцизного податку в розмірі 0,042 євро встановлюється для суб'єктів господарювання роздрібної торгівлі, а відповідно і до діяльності позивача у період діяльності до 01.01.2017р. Таким чином, розрахунок розміру акцизного податку та штрафних санкцій згідно акта перевірки є неправильним, оскільки за період проведення перевірки ставка акцизного податку для товарів, реалізацію яких здійснював позивач становила 0,042 євро за кожний літр реалізованого (відпущеного) товару, тому відповідно розрахунки повинні були визначатися виходячи з такої ставки, а не із ставки акцизного податку у твердих сумах з одиниці реалізованого товару (продукції) (пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 Податкового кодексу України) євро за 1000 літрів, приведених до t 15 С.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Елеваторна (Дімітрова), 42, смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська область, 57000, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Миколаївській області від 05.12.2017 року № 6.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Миколаївській області від 05.12.2017 року № 6.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Миколаївській області від 05.12.2017 року № 6.

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу Головного управління ДФС в Миколаївській області від 05.12.2017 року № 66.

6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Миколаївській області від 05.12.2017 року № 6.

7. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Миколаївській області від 05.12.2017 року № 6.

8. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Миколаївській області від 05.12.2017 року № 6.

9. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Елеваторна (Дімітрова), 42, смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська область, 57000, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 1318, 50 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 28.03.2018 р.

Суддя В. С. Брагар