Справа № 804/3915/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №804/3915/17

адміністративне провадження №К/9901/19012/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Кривбасводоканал" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року (судді: Круговий О.О., Прокопчук Т.С., Шлай А.В.) у справі №804/3915/17 за позовом Комунального підприємства "Кривбасводоканал" до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" (далі - позивач, ТОВ "Кривбасводоканал") звернулось до суду з позовом до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, контролюючий орган), Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДФС) про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу податкового боргу по збору за спеціальне використання води у розмірі 190 582,49 грн та відображення його на особових рахунках позивача; зобов'язання відповідача відкоригувати показники податкових зобов'язань шляхом зняття з особового рахунку позивача податкового боргу по збору за спеціальне використання води у розмірі 190 582,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Кривбасводоканал" зазначило, що у відповідності до інтегрованих карток платників податків по КП «Кривбасводоканал», станом на 1 січня 2017 року, обліковується податковий борг зі збору за спеціальне використання води у сумі 190 582,49 грн. Станом на 1 січня 2011 року заборгованість по збору за спеціальне використання води щодо позивача відсутня. Починаючи 1 січня 2011 року по 1 березня 2017 року, позивач своєчасно та у повному обсязі сплачує збір за спеціальне використання води, тому, дії контролюючого органу щодо нарахування податкового збору у розмірі 190 582,49 грн є неправомірними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо нарахування КП «Кривбасводоканал» податкового боргу по збору за спеціальне використання води у розмірі 190 582,49 грн та відображення його на особових рахунках КП «Кривбасводоканал». У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині задоволених позовних вимог та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що податковий борг обліковується за позивачем за рахунок несплачених поточних платежів з урахуванням перенаправлення коштів відповідачем на погашення податкового боргу який нараховано з 2007 року по 2017 роки.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У доводах касаційної скарги відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, зважаючи на зарахування відповідачем спірної суми сплаченої позивачем в рахунок інших платежів, відмінних від вказаних у призначенні платежу, що свідчить про неправомірність самостійного зарахування податковим органом сплачених платником сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом проведено звірку взаєморозрахунків, яким встановлено, що податковий борг у сумі 190 582.49 грн виник у позивача відповідно до акту перевірки від 21 грудня 2007 року №33627/10/25-008 (податкові повідомлення - рішення №/0 у сумі 206.1 тис. грн, №/0 у сумі 15.9 тис. грн).

У травні 2008 року позивачем подано декларацію зі збору за спеціальне використання води I квартал 2008 року на суму 319 733,39 грн, однак відповідачем грошові кошти частково були спрямовані на сплату податкових повідомлень-рішень у сумі 222 029,78 грн, а частково на оплату декларації на I квартал 2008 року.

На наступний квартал підприємство подало декларацію за II квартал 2008 року на суму 294 848,31 грн та сплатило суму з 9 серпня 2008 року по 19 серпня 2008 року, однак відповідачем частина сплаченої суми було віднесено на оплату попередньої декларації в сумі 222 029,78 грн, а решта на погашення поточної декларації за II квартал 2008 року.

У листопаді 2008 року позивач подав декларацію по збору за спеціальне використання води за III квартал 2008 року на суму 321575,90 грн та сплатив у період з 9 листопада 2008 року по 19 листопада 2008 року в сумі 321 575,90 грн, однак відповідач зарахував частково оплату на погашення попередньої декларації за II квартал 2008 року у сумі 222 029,78 грн, а решта пішла на оплату поточної декларації за III квартал 2008 року.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у відповідності до відомостей зворотнього боку облікової картки платника податків, станом на 1 січня 2017 року, за КП «Кривбасводоканал» обліковується податковий борг зі збору за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства у сумі 190 582,49 грн.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли у період з 2007 року по 2017 рік, застосуванню підлягають як норми Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» так і Податкового кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2011 року.

Як визначено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. При цьому, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Встановлена ж пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» рівність бюджетних інтересів, яка зводиться до того, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях, не позбавляє платника як права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до пункту 7.1 статті 7 цього ж Закону, так і обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону.

Крім того, Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу і які не передбачають можливості зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що згідно законодавства чинного до 1 січня 2011 року, податковий орган не мав права самостійно змінювати призначення платежу визначеного платником податків при сплаті податкових зобов'язань з податків, зокрема з метою погашення податкового боргу змінювати період, за який сплачується податкове зобов'язання.

Згідно з пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пункт 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2011 року, не має зворотної дії в часі. Дія пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України може бути застосована лише до тих податкових зобов'язань, які виникли після 1 січня 2011 року.

Судом попередньої інстанції встановлено, що станом на 1 січня 2011 року у КП «Кривбасводоканал» був наявний податковий борг який виник за рахунок несплачених узгоджених обов'язкових платежів, факт наявності якого підтверджується інформацією облікової картки платника та не заперечується позивачем у справі.

Доводи позивача щодо зарахування відповідачем сум сплачених за спеціальне використання води у рахунок попередньої декларації впродовж 10 років, спростовується даними зворотнього боку облікової катки КП «Кривбасводоканал», за даними якої вбачається, що сплата податкового боргу, який виник на підставі акту від 21 грудня 2007 року, здійснювалось шляхом перенаправлення податковим органом платежів, які надходили від КП «Кривбасводоканал», зокрема як сплата збору на спеціальне водокористування з 2008 року на підставі статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», а з 1 січня 2011 року після вступу в силу Податкового кодексу України, відповідачем здійснювалось перенаправлення сплачених сум в рахунок існуючого податкового боргу.

Відтак, наявний податковий борг зі збору за спеціальне використання води виник у позивача, з урахуванням постійної часткової його сплати за рахунок переплат та поточних платежів зі спеціального збору, який безперервно продовжував нараховуватись за позивачем з грудня 2007 року, на підставі дій контролюючого органу з перенаправлення платежів на погашення загального податкового боргу, які не є предметом даного спору, а тому, дії відповідача з приводу нарахування загального податкового боргу вчинені контролюючим органом у рамках податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Комунального підприємства "Кривбасводоканал" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року у справі №804/3915/17 слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Кривбасводоканал" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року у справі №804/3915/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду