Справа № 242/4924/17
Суддя: Капітонов В. І.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/4924/17
Провадження № 2-а/242/19/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Капітонова В. І., при секретарі Нарижній О. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії, в якому зазначила, що вона перебувала на обліку в УПФУ в м. Селидове як особа, переміщена з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, та отримувала пенсію до березня 2016 року включно. З квітня 2016 року позивачу з невідомих причин відповідач припинив нарахування та виплату пенсії, таким чином позбавив її єдиного джерела для існування.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про припинення виплати пенсії та зобовязати відповідача поновити та виплатити їй пенсію з 01 квітня 2016 року.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Представник відповідача - Селидовського ОУПФУ Донецької області - в судове засідання не зявився, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває на обліку в Селидовському ОУПФУ Донецької області та отримує пенсію як внутрішньо переміщена особа. Селидовським ОУПФУ Донецької області на виконання листів Головного управління Пенсійного фонду України донецької області було здійснено перевірку внутрішньо переміщених осіб з відміткою у паспорті стосовно реєстрації особи на адміністративно-територіальній одиниці, що і послугувало зняттям особи з виплати до надання довідки внутрішньо переміщеної особи. На даний час рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи не надходило, що позбавляє управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії, довідка внутрішньо переміщеної особи не надавалась. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 є отримувачем пенсії, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААД № 586367.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, як вбачається з копії паспорту ВК933663, виданого 18 серпня 2012 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області.

Позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа УСЗН Селидівської міської ради, що підтверджується копією довідки № НОМЕР_1 від 27 лютого 2017 року.

У частині 2 статті 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем у наданому відзиві не зазначені підстави невиплати пенсії. Разом з тим, з наданого відзиву вбачається, що підставою призупинення виплати пенсії стало скасування довідки позивача про взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу.

Згідно статті 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч. 1ст. 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як скасування довідки внутрішньо переміщеної особи та не підтвердження місця проживання особи. Відповідач не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону, стала підставою для невиплати позивачу пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати пенсії, як скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що невиплата відповідачем раніше призначеної пенсії позивачу є безпідставною.

Проте сторонами не надано доказів того, що припинення пенсійних виплат позивачу було здійснено на підставі відповідного рішення відповідача, тому в задоволенні вимог позивача про визнання цього рішення протиправним та його скасування не підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд, виходячи за межі позовних вимог, дійшов висновку про необхідність визнання дій відповідача щодо невиплати позивачу пенсії протиправними та зобов'язання Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату позивачу виплату пенсії з 27 квітня 2017 року.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору в розмір 640,00 грн., які підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Селидовського ОУПФУ Донецької області на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись 77,90,139,242,244, 245,246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (41247274) щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2, ІПН НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1). Зобовязати Селидовське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (41247274) відновити виплату пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2, ІПН НОМЕР_3, зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1) з 27 квітня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. І. Капітонов

.