Справа № 826/10801/17
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року (прийняте у відкритому судовому засіданні, у м.Києві, повний текст складено 05 лютого 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про зобов'язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - Відповідач 1), Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - Відповідач 2) про зобов'язання Відповідачів прийняти рішення щодо виплати ОСОБА_4 компенсації 50% вартості житла в розмірі 336 898,74 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року в задоволення адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування. Зокрема, апелянт вказує на те, що відповідно до приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Закону України «Про внесення змін до статті 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи та розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», Позивач є внутрішньо переміщеною особою та має право на компенсацію 50% вартості придбаного житла, а саме квартири АДРЕСА_1, в сумі 336 898,74 грн.

Відповідачем 1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Також, Відповідачем 2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що Позивач з 14.04.2016 року є власником квартири, загальною площею 58,4 кв.м., яка заходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому позбавлений права на державну підтримку відповідно до статті 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» щодо реалізації державних житлових програм» від 16.03.2017 року.

26.03.2018 року засобами електронного зв»язку через канцелярію суду апеляційної інстанції надійшла заява від представника Позивача ОСОБА_5 про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець селища Шахтарське міста Антрацит Луганської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Позивач виїхав з тимчасово окупованої території до міста Бориспіль Київської області через проведення антитерористичної операції на сході України.

Підтвердженням переїзду на тимчасове проживання (перебування) до міста Бориспіль Київської області є довідка, видана Бориспільським РВ УДМС України в Київській області від 18.11.2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

26.10.2015 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №37 Позивач придбав квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до вказаного договору, Позивачем за квартиру було сплачено суму коштів в розмірі 673 797,48 гривень, що становить 100% вартості майнових прав.

30.06.2017 року Позивач письмово звернувся до Відповідачів 1, 2 з листами, в яких просив прийняти рішення щодо виплати йому компенсації 50 відсотків вартості придбаного житла, а саме квартири АДРЕСА_1, в сумі 336 898,74 гривень.

18.07.2017 року Відповідач 2 листом повідомив Позивача про те, що однією з вимог цієї програми є перебування на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, та визначені центральними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які ведуть зазначений облік, такими, що мають право на доступне житло.

Питання щодо стабілізації будівництва, підвищення платоспроможності населення, забезпечення реалізації житлових прав громадян, які потребують державної підтримки, стимулювання розвитку будівельної та суміжних галузей в умовах світової фінансової кризи, врегульовано Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25.12.2008 року №800 (далі - Закон №800).

Закон №800 спрямований на подолання кризових явищ у будівельній галузі та регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з будівництвом житла.

Подолання кризових явищ у будівельній галузі та житловому будівництві здійснюється відповідно до цього Закону шляхом, в тому числі, надання громадянам державної підтримки на будівництво (придбання) доступного житла шляхом сплати державою частини його вартості (п.1 ч.1 Закону №800).

Статтею 4 Закону №800 врегульовано основоположні моменти державної підтримки будівництва доступного житла.

Зокрема, відповідно до ч.2 статті 4 Закону №800 державна підтримка у розмірі 50 відсотків вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або пільгового іпотечного житлового кредиту надається особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 10 - 14 частини другої статті 7 та абзаців четвертого, шостого і восьмого пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також внутрішньо переміщеним особам, на яких поширюється дія Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Таким чином, однією з осіб, яка має право на державну підтримку у розмірі 50% вартості житла є особа, на яку поширюється дія Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).

Як вже зазначалось, підтвердженням переїзду на тимчасове проживання (перебування) до міста Бориспіль Київської області Позивача є довідка, видана Бориспільським РВ УДМС України в Київській області від 18.11.2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, в контексті ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ч.2 ст.4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», Позивач відноситься до кола осіб, які мають право на державну підтримку у розмірі 50% вартості житла, що відповідачами, власне, не заперечується.

Разом з цим, вказане право особи, за змістом Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» не є безумовним, адже відповідно до п.12 ст.4 цього Закону визначено, що Порядок надання державної підтримки та забезпечення громадян доступним житлом встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2009 року №140 затверджено Порядок забезпечення громадян доступним житлом (далі - Порядок №140).

На час звернення Позивача до Відповідачів із відповідними заявами про компенсацію 50% вартості житла (придбаної квартири), Порядок №140 (в редакції від 11.05.2011 року) не містив в собі норм, які б врегульовували процедуру отримання такої компенсації внутрішньо переміщеним особам, про що також було доведено до відома Позивача листом Мінрегіонрозвитку від 18.07.2017 року №8/17-853-17.

В подальшому, до пп.4 п.8 Порядку №140 (в редакції від 20.09.2017 року), внесено зміни (доповнення) та зазначено, що право на державну підтримку мають, в тому числі, громадяни, відомості про яких відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внесені до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, якщо такі громадяни не мають у власності іншої житлової нерухомості ніж та, що розташована на території, визначеній тимчасово окупованою територією відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», та на території населених пунктів, зазначених у переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085.

Отже, державна підтримка забезпечується для громадян України, за сукупністю таких обставин:1) відомості про громадян відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» мають бути внесені до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб; 2) такі громадяни не мають у власності іншої житлової нерухомості ніж та, що розташована на території, визначеній тимчасово окупованою територією

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 21.04.2016 №57835589, Позивач з 14.04.2016 є власником квартири, загальною площею 58,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, Позивач, як власник нерухомого майна, яке розташоване не на тимчасово окупованій території, чи на території населених пунктів, зазначених у переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, чи переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (оскільки місто Бориспіль Київської області не відноситься до зазначених категорій населених пунктів), позбавлений права на державну підтримку відповідно до статті 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» в редакції Закону України «Про внесення змін до статті 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» щодо реалізації державних житлових програм» від 16.03.2017 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст.329 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 28 березня 2018 року.