Справа № 826/1032/17
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1032/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Гриценка Володимира Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання наказу протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача за формою та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення стану рахунків ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованих Законом коштів по вкладам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до депозитного рахунку № НОМЕР_2 від 20.05.2016 року на суму 175 000 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 13 грудня 2017 року адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення відповідача, оформленого наказом № 42/2 від 01 червня 2016 року про визнання нікчемним правочину (транзакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» () в частині по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_3, який належить ОСОБА_5 у сумі 175 000 грн.

Зобов'язав відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_5, відкритого у ПАТ «Банк Михайлівський», № НОМЕР_2, у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами - 175 000 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року та постановити нову про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Також, апелянт звертав увагу суду на те, що вчинені між позивачем та банком правочини (транзакції) є нікчемними, а операції з перерахування коштів на рахунки позивача - фіктивними.

На адресу суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_3 надійшло клопотання про допущення його для участі у справі як правонаступника ОСОБА_5.

Дане клопотання представник обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 21 червня 2017 року.

Спадкоємцем ОСОБА_5 є її чоловік ОСОБА_3. У встановлений законодавством строк він подав заяву про прийняття спадщини, що підтверджується повідомленням Першої Харківської державної нотаріальної контори № 6110/02-14 від 17.11.2017 року та витягом про реєстрацію спадкової справи (а/с 137, 138).

Колегія суддів дослідивши дані обставини, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 51 КАС України (в редакції від 15.12.2017 року), у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, процесуальним правонаступником ОСОБА_5 є її чоловік ОСОБА_3. А відтак, суд апеляційної інстанції вважає за можливе замінити позивача ОСОБА_5 на її правонаступника ОСОБА_3.

Представником ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони у судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. У зв'язку з тим, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, колегія суддів, відповідно ч. 2 ст. 313 КАС України, визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 25.04.2016 року між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір № 980-032-000227511, відповідно до умов якого позивач передає ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» у власність грошові кошти, а ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» зобов'язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених договором.

19.05.2016 року з рахунку ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача було перераховано 175 000 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-032-000227511 від 25.04.2016» та 2 804, 56 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору № 980-032-000227511 від 25.04.2016».

В подальшому, між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-032-000244749 від 20.05.2016 року, відповідно до умов якого банк за ініціативою клієнта відкрив на його ім'я поточний рахунок № НОМЕР_2 з початковою сумою вкладу 175 000 грн.

Згідно квитанції № 5039873 від 20.05.2016 року позивач внесла готівкою в касу 25 000 грн.

Крім того, згідно платіжного доручення № 5041112 від 20.05.2016 року позивач зі свого рахунку № НОМЕР_3 перерахувала 175 000 грн. на рахунок № НОМЕР_2.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» № 14/БТ від 23.05.2016 року, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський» № 812 від 23.05.2016 року, згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича строком на 1 місяць з 23.05.2016 року по 22.06.2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду строк тимчасової адміністрації продовжено до 22.07.2016 року та продовжено повноваження уповноваженої Фонду на здійснення тимчасової адміністрації до 22.07.2016 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» № 124-рш від 12.07.2016 року, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» № 1213 від 12.07.2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01.09.2016 року повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016 року включно.

Відповідно до виписки по особовим рахункам, 19.05.2016 року ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» здійснило переказ коштів (транзакція) на рахунок № НОМЕР_3, який належить позивачу, в сумі 175 000 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-032-000227511 від 25.04.2016».

Наказом відповідача від 01.06.2016 року № 42/2 визнано правочини (транзакції) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб (в тому числі, позивача) у сумі 1 298 015 973, 74 грн. нікчемними у відповідності до п.п. 1-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а. с. 63).

Позивач не погоджуючись з таким рішенням відповідача звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 4452-VI), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 року (далі - Положення № 14).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 26 цього ж Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

В пп. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:

- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

Частинами 2, 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

Так, Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено підстави, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Таким чином, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

На підтвердження наявності ознак нікчемності операцій (транзакцій) з переказу коштів, здійснених 19.05.2016 року ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, який відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», уповноваженою особою зазначено наступне.

Між ПАТ «Банк Михайлівський» (новий кредитор) та ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 1 від 19.05.2016 року, згідно з яким на користь ПАТ «Банк Михайлівський» відступлено права вимоги, належні ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» та юридичними особами, що, за твердженням відповідача, відбулося у порушення постанови правління Національного банку України № 917/БТ від 22.12.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою № 295/БТ від 27.04.2016 року змінами.

На підставі викладеного, відповідачем було винесено наказ № 42/2 від 01.06.2016 року «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними».

Разом з тим, як правильно вказав суд першої інстанції, наведений договір відступлення права вимоги № 1 від 19.05.2016 року стосується відступлення права вимоги за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» та юридичними особами, у той час коли у межах спірних правовідносин між позивачем та ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» укладено договір, який предметно відноситься до договору позики, де кредитором виступає позивач, а не ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр». Відтак, факт укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» договору відступлення права вимоги № 1 від 19.05.2016 року не міг жодним чином вплинути на нікчемність оскаржуваних операцій.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не міг знати про встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження. Протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України 917/БТ від 22.12.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою № 295/БТ від 27.04.2016 року змінами стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

Також, слід зазначити, що п. 3 постанови Правління Національного банку України № 295/БТ від 27.04.2016 року передбачено погодження графіку погашення небанківськими установами (зокрема № 295/БТ) коштів, залучених від фізичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

У випадку, якщо правочин порушує публічний порядок, він є нікчемним у відповідності до вимог статті 228 Цивільного кодексу України. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Як зазначено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, уповноваженою особою не наведено та не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що укладений з позивачем договір банківського вкладу (депозиту) був спрямований на завдання шкоди державі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що уповноваженою особою, як суб'єктом владних повноважень, не наведено обставин, за наявності яких можливо стверджувати про нікчемність досліджуваних операцій, відтак, відповідачем не виконано покладений на нього обов'язок доказування правомірності власних рішень, дій чи бездіяльності, визначений положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України (в редакції, до 15 грудня 2017 року).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач не заявляв позовної вимоги про скасування рішення відповідача, оформленого наказом № 42/2 від 01.06.2016 року.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, задоволення позовних вимог позивача без скасування спірного наказу в частині, що стосується позивача, як підстави для невключення позивача до переліку вкладників, що мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є неможливим.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України (далі в редакції, чинній на час прийняття судом першої інстанції даної постанови) суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправним та скасував рішення відповідача, оформленого наказом № 42/2 від 01.06.2016 року про визнання нікчемним правочину (транзакції) з виконання 19 травня 2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_3, який належить ОСОБА_5 у розмірі 175 000 грн.

Приписами п. 5 розділу ІІ Положення № 14 (у редакції, яка діє станом на момент розгляду справи судом) передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків, зокрема щодо переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Як наслідок, обираючи належний спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття судом першої інстанції даної постанови), суд першої інстанції правильно зобов'язав відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_5, відкритого у ПАТ «Банк Михайлівський» № НОМЕР_2, у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами - 175 000 грн.

Аналізуючи викладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або недоведеність матеріалами справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України (в редакції, чинній після 15.12.2017 року), суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» не підлягає задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Гриценка Володимира Володимировича - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев