Справа № 813/3659/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року№ 876/12645/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №813/3659/17 (суддя - Брильовський Р.М., постанова прийнята об 11/43 год, м.Львів, повний текст складено 13 грудня 2017 року) за його позовом до Приватного підприємства «АНВІМА» про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Головне управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС) звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства «АНВІМА» (далі - ПП) у якому просило застосувати арешт коштів на рахунках ПП (ЄДРПОУ - 35968870, 79021, м.Львів, вул.Садова, 2-А), що знаходиться на рахунках цього платника податків у банківських установах.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги ГУ ДФС вказує на обставини викладені в позовній заяві та зазначає, що відповідач відмовився від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення та необхідних для проведення перевірки документів не надав.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках ПП, оскільки позивачем не надано до суду доказів наявності у відповідача податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.10.2017 головним державним ревізором-інспектором ГУ ДФС Горпинюком Т.С. (Ревізор-інспектор) було складено акт не допуску до проведення перевірки №480/13-01-14-14/35968870 (а.с.9).

Документальна позапланова виїзна перевірка ПП проводилась Ревізором-інспектором на підставі наказу позивача про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АНВІМА» від 03.10.2017 №4494 (далі - Наказ) та направлення від цієї дати №7519 (далі - Направлення; а.с.7-8).

З Наказом директор ПП ознайомлений 04.10.2017 про що свідчить його розписка на такому документі.

11.10.2017 начальником ГУ ДФС Кондро І.В. у зв'язку із не допуском ПП посадових осіб контролюючого органу до проведення виїзної позапланової документальної перевірки, прийнято рішення, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ПП (далі - Рішення; а.с.10).

Посилаючись на вказані обставини, а також положення норм п.94.1, пп.94.2.3 п.94.2 та пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 Податкового кодексу України (далі - ПК) позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК передбачено, що документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Пунктом 81.1 ст.81 ПК встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків (п.81.2 ст.81 ПК).

З матеріалів справи видно, а також на це наголошував і суд першої інстанції, що відповідачу перед початком проведення перевірки не пред'явлено всіх документів, на підставі яких у визначений законом спосіб, податковий орган має право розпочати перевірку.

Зокрема, у Направленні немає підпису платника податків про підтвердження факту пред'явлення йому такого Направлення та службового посвідчення. Відсутній також і акт про відмову від підпису у Направленні, який виступає підставою для початку проведення перевірки.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки позивачем не надано доказів пред'явлення та ознайомлення платника податків з належним чином оформленим Направленням, службовим посвідченням, не наведено причин не складення акта відмови від підписання у Направленні, то недопущення ПП посадових осіб ГУ ДФС до проведення документальної виїзної перевірки є підставними.

Посилання апелянта на пп.94.2.3 п.94.2 та пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК, як на підставу застосування арешту коштів на рахунках відповідача є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, п.94.1 ст.94 ПК встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

У п.94.2 вказаної статті передбачено обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна. Зокрема, відповідно до пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з п.94.4 ст.94 ПК арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду (пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК).

Відповідно до пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За змістом наведених правових норм законодавець передбачив два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування:

- арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

- адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

При цьому, право у контролюючого органу для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків виникає, якщо: 1) у платника податків наявний податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції та на це у відзиві на апеляційну скаргу звертав увагу відповідач, доказів наявності у ПП податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу позивачем до суду не надано, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках такого платника податків.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи апелянта щодо необхідності застосування арешту коштів на рахунку відповідача, оскільки такий арешт може застосовуватися у випадках передбачених нормами пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК, а позивачем таких наведено не було.

Відповідно до ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги пунктів 81.1, 81.2 ст.81, п.94.1, пп.94.2.3 п.94.2 та пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу ГУ ДФС слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 26 березня 2018 року.