Справа № 809/1036/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/463/18

/Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Здинянчина Р.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі головуючого судді Могили А.Б., суддів Григорук О.Б., Лучко О.О. о 10:08:02 у м.Івано - Франківську, повний текст складений 15.12.2017 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про зобов'язання до вчинення дій та стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про зобов'язання надати копію наказу ДПН НП №105 від 23.08.2016 року про припинення нарахування заробітної плати; здійснити перерахунок та внести зміни в наказ ДПН НП №175 від 22.11.2016 року в частині встановлення обсягу невикористаної щорічної чергової відпустки та додаткової щорічної відпустки; надати довідку щодо середньої заробітної плати у 2016 році та довідку про нараховані суми, належні працівникові при звільненні; нарахувати грошове забезпечення за період з 01.08.2016 року до 22.11.2016 року; стягнути нараховане грошове забезпечення за період з 01.08.2016 року до 22.11.2016 року; зобов'язати нарахувати компенсацію за 44 доби невикористаної щорічної чергової відпустки та 10 діб додаткової щорічної відпустки; стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України нараховану компенсацію за невикористану відпустку терміном 44 доби щорічної чергової відпустки та 10 діб додаткової щорічної відпустки; стягнути середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення і компенсації за невикористану відпустку за період з 22.11.2016 року до фактичної виплати; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року адміністративний позов задоволений частково: стягнуто з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки у 2016 році в розмірі 5811 грн. 75 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23479 грн. 47 коп; в задоволенні решти позовних вимог та вимог до Національної поліції України відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, а непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати такому працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення по день фактичного розрахунку.

Просить скасувати постанову в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 22.11.2016 року до моменту проведення розрахунку, враховуючи встановлений середньоденний заробіток в розмірі 232,47 грн.

Апелянт у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 26.08.1997 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом Національної поліції України №58 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 прийнято на службу в Національну поліцію України; працював на посаді заступника начальника відділу першого територіального управління (з обслуговування Львівської, Івано-Франківської та Закарпатської областей) у званні підполковника поліції.

Наказом Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України №175 о/с від 22.11.2016 року відповідно до Закону України «Про Національну поліцію України» підполковника поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу першого територіального управління (з обслуговування Львівської, Івано-Франківської та Закарпатської областей), звільнено зі служби в поліції за пунктом 10 частини 1 статті 77 (у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення) та наказано виплатити компенсацію за 17 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2016 році.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звільнення і прийняття такого наказу є вирок Івано-Франківського міського суду від 12.01.2016 року у справі 344/12610/16-к (а.с.13), яким затверджена угода про визнання винуватості від 28.09.2016 року, укладена між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління процесуального керівництва прокуратури Івано-Франківської області Чемеринським Л.Я., та обвинуваченим ОСОБА_1 по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_1, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.263 ч.2, ст.28 ч.2, ст.369-2 ч.2 Кримінального кодексу України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення належних позивачу сум, виходив з того, що відповідно до закону усі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Кодекс законів про працю прямо покладає на установу обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку і стягуючи суму цієї виплати з дня звернення до суду з позовом ( 19.07.2017 року ) по день постановлення рішення ( 07.12.2017 року ), суд виходив з того, що вже у грудні 2016 року позивачу було відомо про невиплату належних йому грошових сум при звільненні зі служби в поліції, а за захистом порушеного права звернувся лише в липні 2017 року, тому, пропустивши строк звернення до суду, позивач має право отримати передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю компенсацію лише з дня звернення до суду .

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що зроблений з порушенням норм матеріального права і зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, як правильно зазначено судом першої інстанції, Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок і виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як роз'яснено у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, у разі встановлення при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом першої інстанції, не спростовано відповідачами та вбачається з матеріалів справи ( наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України №175 о/с від 22.11.2016 року на а.с.13 ), на день звільнення ОСОБА_1 належали до виплати певні суми, зокрема, компенсація за 17 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки. Такі виплати не проведені позивачу на день звільнення. На час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційного розгляду заборгованість у зв'язку із звільненням також не виплачена позивачу. Департамент протидії наркозлочинності Національної поліції України не довів відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення.

Апеляційний суд зауважує, що період проведення виплати відповідно до статті 117 КЗпП України розраховується з першого дня затримки виплати середнього заробітку (з наступного дня після звільнення, як дня, коли має бути проведений розрахунок із звільненим працівником ), тобто, у даному випадку з 23.11.2016 року і до дня ухвалення судового рішення судом першої інстанції - 07.12.2017 року.

Висновок суду першої інстанції про те, що таку виплату слід провести з дня звернення до суду суперечить статті 117 КЗпП України .

Як встановлено судом першої інстанції та визнається відповідачем, середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 становить 232,47 грн. ; час затримки розрахунку складає 261 день, таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який має бути стягнутий в користь ОСОБА_1 становить 60 674,67 грн (261 х 232,47 ).

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення є порушення норм матеріального права.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України апеляційний суд не здійснює нового розподілу судових витрат, так як сторона, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі №809/1036/17 в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України ( код 40133934 ) в користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 60 674 (шістдесят тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 67 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складене 27.03.2018