Справа № 804/4206/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2018 року Справа № 804/4206/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення заборгованості,-
Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в якому просило суд стягнути з Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області заборгованість у розмірі 1543990,78 грн. (заборгованість по списку № 1 - 1535874,14 грн., по списку № 2 - 8116,64 грн.).
В обґрунтування позову зазначено, що Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій в порушення п. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах по Списку №1 за період з квітня 2016 року по травень 2017 року в сумі 1535874,14 грн. та по Списку №2 за період з квітня по травень 2017 року в сумі 8116,64 грн. У добровільному порядку відповідач заборгованість не погасив, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2017р. у справі відкрито скорочене провадження.
Також, 01.08.2017р. відповідачем до суду було надано клопотання про забезпечення доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2017р. клопотання про забезпечення доказів залишено без руху з наданням часу для виправлення недоліків заявленого клопотання шляхом надання до суду належного доказу сплати позивачем судового збору за подання клопотання про забезпечення доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2017р. адміністративну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 15.08.2017р.
15.08.2017р. ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення доказів та ухвалою суду від 15.08.2017р. зупинено провадження у справі, у зв'язку з наданням часу для підготовки додаткових пояснень з приводу наданих письмових заперечень на позовну заяву.
22.09.2017р. відповідачем надано до суду клопотання про витребування доказів.
05.10.2017р. ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду провадження у справі поновлено та ухвалою суду від 05.10.2017р. задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, у зв'язку з чим, провадження у справі було зупинено до надання позивачем витребуваних доказів.
05.01.2018р. на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2017р. позивачем надано до суду витребувані документи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2018р. провадження у справі поновлено та призначено наступне судове засідання на 21.02.2018р.
21.02.2018р. особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Під час судового розгляду 21.02.2018р. судом задоволено заяву позивача про заміну позивача у справі Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
У відповідності до ч. 9 ст. 205 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Відповідно до розрахунків фактичних витрат та виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» та «б-з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заборгованість відповідача становить: по Списку № 1 в сумі 1535874,14 грн. та по Списку № 2 в сумі 8116,64 грн.
У добровільному порядку відповідач не сплатив вищевказані суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком 1 та Списком 2, що і стало підставою для звернення позивача з даним позом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання вимог Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за № 64/8663, Криворізьким центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області було направлено відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно відповідно до п. «а», «б-з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» по списку №1 за період з квітня 2016р. по травень 2017р. на суму 1535874,14 грн. та по списку №2 за період з квітня по травень 2017р. на суму 8116,64 грн. для відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за рахунок підприємства.
Суд зазначає, що вищезазначені розрахунки відповідачем не оскаржені, а отже є узгодженими.
Згідно з абз. 1 та абз. 3 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації - робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» діяв Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», абз. 4 п. 1 ст. 2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до абз. 4 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Отже, відповідно до Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у 100 % розмірі від об'єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених, зокрема, у відповідності до п. «а», «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку.
Також, в абз.5 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в», «е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Винятком із правила, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах по списку № 1 покриваються підприємствами та організаціями, є лише порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Однак специфіка такого порядку полягає в особливостях пенсійного забезпечення зазначених осіб.
Так, зі змісту статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вбачається, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.
Отже, аналіз положень пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у контексті положень статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дає підстави для висновку про те, що порядок, за якого витрати на доставку пільгових пенсій покриваються до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року за рахунок коштів Державного бюджету України, стосується лише витрат на виплату та доставку пенсій, призначених особам за умов, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний в установленому порядку вносити до Пенсійного фонду України суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.п. «а», «б»-«з» ст.13 Закону України «Пенсійне забезпечення».
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 26.01.2016 року (справа № 818/1603/14), від 04.11.2015 року (справа № 813/3008/13-а), від 23.04.2013 року (справа № 21-113а15), 10.09.2013 року (справа № 21-215а13), від 30.06.2015 року (справа № 21-171а15), від 10.10.2011 року (справа № 21-62а11).
Що стосується доводів відповідача щодо відсутності підстав для сплати стягуваних сум у зв'язку із тим, що відповідач не є правонаступником за такими платежами, суд зазначає наступне.
Вищезазначеним наказом визнано Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайний ситуацій правонаступником всього майна, прав та обов'язків вищезазначених загонів, що припиняють свою діяльність.
Відповідно до наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 01.07.2009 р. №443 «Про реорганізацію Харківського ВГР(АР)3 шляхом приєднання» встановлено, що Криворізький ВГР(АР)3 (який було перейменовано в Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій згідно з наказом ДСНС України №215 від 13.05.2013 р.) є правонаступником прав і обовязків Харківського ВГР(АР)3.
Статутом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби з надзвичайних ситуацій, викладеним у новій редакції 2013 року, визначено, що Загін є правонаступником Криворізького спеціального воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону МНС України, Марганецького спеціального воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону МНС України, Олександрійського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону МНС України, Миколаївського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону МНС України, та підпорядкований ДСНС України.
Суд зазначає, що статтею 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, право, та обов'язки переходять до правонаступників.
Отже, законодавством не передбачено право правонаступника приймати на свій вибір лише майно та не приймати права та обов'язки.
Крім того, з ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 р. (справа №804/5096/16) вбачається, що наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 01.07.2009 р. № 443 «Про реорганізацію Харківського ВГР(АР)3 шляхом приєднання» встановлено, що Криворізький ВГР(АР)3 (який було перейменовано в Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій згідно з наказом ДСНС України № 215 від 13.05.2013 р. є правонаступником прав і обов'язків Харківського ВГР(АР)3.
Згідно з ч.4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями підтверджено факт правонаступництва відповідачем прав та обов'язків Харківського ВГ(АР)3.
Щодо тверджень відповідачем про те, що до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» включено суми відшкодування по особам, які ніколи не працювали в Криворізькому ВГРЗ (АЗ) і щодо яких у відповідача відсутнє правонаступництво, то такі доводи спростовуються довідками про підтвердження пільгового характеру пенсій та обставинами встановленими судовими рішеннями щодо набуття пільгового стажу роботи в організаціях, правонаступником яких є відповідач.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підставі викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень ст.139 КАС України, судовий збір не підлягає відшкодуванню позивачу.
Керуючись ст.ст. 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 21.02.2018р. Помічник судді З оригіналом згідно Помічник судді М.В. Дєєв І.В. Калита І.В. Калита