Справа № 806/2463/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" березня 2018 р. Справа № 806/2463/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

представника позивача: Ткачук А.О.

представника відповідача: Дяченко Ю.О.

представника третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Миролюбівське" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "17" жовтня 2017 р. у справі за позовом Приватного підприємства "Миролюбівське" до Комунального підприємства "Центр реєстрації" Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, треті особи: Міськрайонне управління у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області , Фермерське господарство "Степок Агро" , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання дій протиправними та скасування рішення , -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Миролюбівське" звернулось до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними дії державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації" Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Шевчук І.М. та скасувати її рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 32942729 від 15.12.2016, яким зареєстровано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 3,4619 га, укладений між ОСОБА_6 та фермерським господарством "Степок Агро"; за індексним номером 32943228 від 15.12.2016, яким зареєстровано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 3,8380 га, укладений між ОСОБА_7 та фермерським господарством "Степок Агро". В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.12.2010 між приватним підприємством "Миролюбівське" та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,4619 га, кадастровий номер: НОМЕР_1. Також 07.12.2010 між приватним підприємством "Миролюбівське" та ОСОБА_7 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,8380 га, кадастровий номер: НОМЕР_2. Дані договори укладені терміном на 7 років та 13.12.2010 зареєстровані Житомирським районним відділом ДП ЖРФ "Центр ДЗК".

У серпні 2017 року позивач дізнався, що державним реєстратором Комунального підприємства "Центр реєстрації" Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Шевчук І.М. 15.12.2016 проведена реєстрація договорів оренди земельних ділянок між фермерським господарством "Степок Агро" та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відносно тих самих земельних ділянок, які раніше були передані в оренду позивачу. Позивач вважає такі рішення протиправним та такими, що підлягають скасуванню, оскільки державним реєстратором здійснено подвійну реєстрацію права оренди на одні й ті ж земельні ділянки. Зазначає, що при проведенні державної реєстрації речових прав за договорами оренди землі, укладеними з фермерським господарством "Степок Агро", не перевірено належним чином чи право оренди на ці земельні ділянки зареєстровані раніше чи ні, тому здійснена державним реєстратором реєстрації прав оренди за фермерським господарством "Степок Агро" порушує права приватного підприємства "Миролюбівське" є протиправною та підлягає скасуванню.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Миролюбівське" відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що висновок суду першої інстанції щодо договори оренди земельних ділянок, укладені позивачем з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснена за відсутності повноважень ДП ЖРФ "Центр ДЗК", а тому не набули чинності є помилковим, адже на час виникнення спірних правовідносин нормативними актами було визначено, що адміністратором бази даних державного реєстру земель є Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.12.2010 між приватним підприємством "Миролюбівське" та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,4619 га, кадастровий номер: НОМЕР_1. Також 07.12.2010 між приватним підприємством "Миролюбівське" та ОСОБА_7 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,8380 га, кадастровий номер: НОМЕР_2. Дані договори укладені терміном на 7 років та 13.12.2010 зареєстровані Житомирським районним відділом ДП ЖРФ "Центр ДЗК".

Державним реєстратором Комунального підприємства "Центр реєстрації" Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Шевчук І.М. було прийнято два рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32942729 від 15.12.2016, яким зареєстровано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 3,4619 га, укладений ОСОБА_6 та фермерським господарством "Степок Агро"; індексний номер 32943228 від 15.12.2016, яким зареєстровано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 3,8380 га, укладений ОСОБА_7 та фермерським господарством "Степок Агро" (а.с.29-31).

Позивач вбачаючи в даних діях факт подвійної реєстрації права користування земельною ділянкою звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини прийшов до висновку, що державним реєстратором як суб'єктом владних повноважень, з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку та уникнення подвійної реєстрації не було з'ясовано інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01 січня 2013 року. Внаслідок чого й було здійснено повторну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (ч.8 ст.93 ЗК України).

Відповідно до ч.4 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч.3 ст.6 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з абз.2 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.5 Закону № 1952 встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх змінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ст.15 Закону № 1952 державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їхні обтяження.

Згідно із ч.2 ст.15 Закону № 1952 орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Частиною 4 ст.15 Закону № 1952 встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Отже, п.1 ч.1 ст.15 Закону № 1952 на державного ресторатора покладено обов'язок здійснювати перевірку поданих до державної реєстрації документів.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 9 Закону №1952 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Тобто до кола повноважень державного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно. Крім того, саме зазначені положення Закону встановлюють межі дослідження наведених юридичних фактів. Цими межами і є подані документи та права, які з них виникають.

Межею встановлення юридичних фактів щодо речових прав на нерухоме майно або їх обтяжень, які виникли внаслідок правочину, є сам правочин. Державний реєстратор має провести аналіз змісту та форми документів, оскільки, по-перше, для державної реєстрації може подаватися підроблений документ, а тому відповідальність перед законним власником за проведення державної реєстрації прав на підставі такого документа може нести держава в особі державного реєстратора; по-друге, при складанні документа особа, яка здійснювала його підготовку, може допустити технічну помилку у імені суб'єкта, адресі об'єкта або в інших відомостях, у зв'язку з чим зі змісту цього документа будуть витікати протиріччя.

Державний реєстратор у силу свого правового статусу не може сліпо слідкувати документам тих органів, які їх видали. За нього несе відповідальність держава, а тому він повинен робити все в межах його компетенції для того, щоб надати учасникам обороту нерухомості державні гарантії охорони та захисту їх прав на нерухомість. Ця обставина, у свою чергу, має позитивно впливати на весь оборот об'єктів нерухомого майна й захищеність прав його учасників, оскільки мінімізує ризики державної реєстрації прав на нерухоме майно або їх обтяжень з помилками.

Наведене відповідає засадам державної реєстрації прав, закріплені в статті 3 Закону №1952, зокрема, частині 2 цієї норми, яка обумовлює, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, державний реєстратор прав на нерухоме майно є суб'єктом встановлення юридичних фактів, за посередництвом яких у учасників цивільних правовідносин виникають, змінюються або припиняються речові права на нерухоме майно та/або їх обтяження. Коло юридичних фактів, які підлягають встановленню, а також юридичний інструментарій (засоби, способи, підходи), що може використовуватися державним реєстратором для встановлення юридичних фактів, передбачаються нормами чинного цивільного законодавства та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N868. Особливістю процесу встановлення юридичних фактів державним реєстратором прав на нерухоме майно є те, що предметом його дослідження, а тому і основним джерелом інформації, є задокументовані відомості, оскільки участь заявника в процесі реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обмежується подачею та отриманням документів, а також можливістю отримання інформації про хід розгляду заяви.

Така правова позиція викладена, зокрема, в Роз'ясненні Міністерства юстиції України від 07.07.2012 р. "Державний реєстратор прав на нерухоме майно як суб'єкт встановлення юридичних фактів у цивільному праві".

Частиною 2 ст.24 Закону № 1952 встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, зокрема відповідно до ч.1 ст.24 Закону № 1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

При цьому, згідно із п.8-1 ч.2 ст.9 Закону № 1952 державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01.01.2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства, чинного на момент реєстрації таких прав, проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 29.09.2015 у справі № 802/37191.

Як роз'яснила Державна реєстраційна служба України у своєму листі № 2951/05-15-13 від 06.08.2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами", з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Аналогічним чином державним реєстратором має здійснюватися перевірка фактів наявності або відсутності зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок, заяви про державну реєстрацію права оренди яких подаються до реєстраційної служби.

Також у апеляційній скарзі позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність повноважень у ДП ЖРФ "Центр ДЗК" щодо реєстрації договору оренди на час виникнення спірних правовідносин є помилковим.

Суд першої інстанції з даного приводу висловив позицію щодо того, що пункт 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, згідно якого державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України, постановою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2010 року № К-8025/09 визнано протиправним та скасовано.

На виконання постанови Вищого адміністративного суду України було прийнято наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 3 червня 2010 року № 433, яким виключено вказаний пункт Інструкції.

У відповідності до підпункту 2 пункту "б" ч.1 ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

Враховуючи наведене, суд зазначив, що реєстрація Житомирським районним відділом ДП ЖРФ "Центр ДЗК" договорів оренди між позивачем і власниками земельних часток ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснена за відсутності повноважень. Тобто, договори оренди земельних ділянок, укладені позивачем з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не пройшли державну реєстрацію у порядку, встановленому законом, тобто не набули чинності.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 125 Земельного кодексу України в редакції 2010 року (на момент укладення позивачем договорів оренди земельних ділянок - 13.12.2010 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною 5 статті 126 Земельного кодексу (в редакції 2010 року) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції 2010 року) Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Стаття 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції 2010 року) визначала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, станом на момент укладення позивачем договорів оренди земельних ділянок з фізичними особами-власниками, тобто станом на 2010 рік, державній реєстрації підлягало не право, а документ (договір оренди), проте відповідне право оренди виникало лише після проведення державної реєстрації договору.

Порядок проведення державної реєстрації договору оренди землі станом на 2010 рік був визначений Порядком державної реєстрації договорів оренди землі (станом на 2010 рік), затверджений постановою КМУ від 25 грудня 1998 р. № 2073.

Пунктом 3 Порядку № 2073 державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів (п. 4).

Відповідно до п.п.2,3 Постанови КМУ від 17.07.2003 року № 1088 "Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру" (станом на 2010 рік) визначено держателем Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно Державний комітет по земельних ресурсах, який забезпечує створення і функціонування цього Реєстру. Установлено, що адміністратором Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно є державне підприємство "Центр державного земельного кадастру", який здійснює його формування, ведення, збереження і забезпечує доступ органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування до зазначеного Реєстру з підстав і на умовах, передбачених Законом.

П. 5 встановлено, що після створення Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно державна реєстрація земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них проводиться виключно державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" шляхом внесення записів до Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно.

Відповідно до Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року № 135 "Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" установлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах".

Тобто повноваження щодо реєстрації прав на земельні ділянки покладені на Центр ДЗК і здійснюються через його територіальні органи.

Підпунктом 2 пункту "б" ч.1 ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року (станом на 2010 рік) встановлено, що реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

Тобто до вказаних повноважень не належать повноваження з ведення державного земельного кадастру, в тому числі реєстрації земельних ділянок.

Правову позицію щодо законності здійснення ДП "Центр ДЗК" та його територіальними відділами та підрозділами до 01.01.2011 року висловлено у постанові ВАС України від 11.06.2015 року у справі № К/9991/19309/12.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір оренди землі між ПП "Миролюбівське" та ОСОБА_7 від 07.12.2010 року був зареєстрований у Житомирському районному відділі ДП ЖРФ "Центр ДЗК" 13.12.2010 року (а.с.12-зворот). У Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.12.2010 року № 04, що підтверджується Витягом із Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постнійного користування землею, договорів оренди землі (а.с.117). Вказана земельна ділянка площею 3,8380 га була прийнята орендарем згідно акту прийому-передачі (а.с.13.)

Договір оренди землі між ПП "Миролюбівське" та ОСОБА_6 від 07.12.2010 року був зареєстрований у Житомирському районному відділі ДП ЖРФ "Центр ДЗК" 13.12.2010 року (а.с.15-зворот). У Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.12.2010 року № 05, що підтверджується Витягом із Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постнійного користування землею, договорів оренди землі (а.с.117). Вказана земельна ділянка площею 3,4619 га була прийнята орендарем згідно акту прийому-передачі (а.с.16.).

Строк дії договору становить 7 років. Вказані договори не були розірвані у визначеному законом порядку, а тому зберігають свою чинність до кінця 2017 року.

Отже реєстрація договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та ФГ "Степок Агро" 30.09.2016 року порушило право користування позивача спірною земельною ділянкою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем було порушено процедуру здійснення державної реєстрації права оренди, яка передбачена Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 868, що призвело до прийняття відповідачем протиправних рішень про державну реєстрацію права оренди на відповідні земельні ділянки за ФГ "Степок Агро".

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було сформульовано помилкові висновки про факт реєстрації договорів між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ПП "Миролюбівське" органами, що позбавлені повноважень на здійснення державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Водночас, колегія суддів зазначає, про факт подвійної реєстрації права оренди на спірні земельні ділянки, а отже, державна реєстрація договорів оренди землі від 30.09.2016 року, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та ФГ "Степок Агро" була проведена із порушенням норм права, а тому належним способом захисту порушеного права є скасування державної реєстрації права оренди ФГ "Степок Агро" на земельні ділянки, передані в оренду позивачу в 2010 році.

У відповідності до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема відповідно до платіжного доручення № 189 від 07.09.2017 року на суму 3200,00 грн. та платіжне доручення № 306 від 01.11.2017 року на суму 3520,00 грн. Отже, документально підтверджені витрати позивача за звернення до суду першої та апеляційної інстанції становлять 6720,00 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 317 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Миролюбівське" задовольнити. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "17" жовтня 2017 р. скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації" Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Шевчук І.М. та скасувати її рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- за індексним номером 32942729 від 15.12.2016, яким зареєстровано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 3,4619 га, укладений між ОСОБА_6 та фермерським господарством "Степок Агро";

- за індексним номером 32943228 від 15.12.2016, яким зареєстровано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 3,8380 га, укладений між ОСОБА_7 та фермерським господарством "Степок Агро".

Стягнути з Комунального підприємства "Центр реєстрації" Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області судові витрати на користь Приватного підприємства "Миролюбівське" у сумі 6720,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "27" березня 2018 р.