Справа № 815/413/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/413/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Сердюк І.С.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 13.10.2017 року № 6175 про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати ОСОБА_2 до пільгового стажу періоди його роботи на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ "Сілур" м. Харцизьк з 02.12.1985 по 16.04.1991, з 01.04.1992 по 06.04.1992, з 15.06.1998 по 28.04.2002, з 01.09.2008 по 31.07.2009, з 01.08.2009 по 17.01.2011, з 18.01.2011 по 11.01.2015, з 27.09.2016 по 29.12.2016 роки - на посаді волочильника дроту, з 07.04.1992 по 14.06.1998, з 12.01.2015 по 17.07.2015 роки - на посаді майстра основної виробничої дільниці;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 8 серпня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Відповідно до п. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України , та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивача в період з 04.09.1980 по 22.10.1980 роки він працював на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк на посаді електромонтера. На зарахування цього періоду він не претендував, оскільки вказану посаду не передбачено Списком № 2, затвердженим постановою РМ СРСР від 22.08.1956 року № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах». Цей період як пільговий стаж довідкою № 350/11 від 16.01.2017 року не підтверджений, а тому невключення цього періоду до пільгового стажу Позивача (згідно спірного рішення) мною не оспорюється.

Щодо незарахування до пільгового стажу Позивача періодів роботи на Харцизькому сталедрото-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк з 31.01.1983 по 16.04.1991 та з 17.04.1991 по 28.04.2002 роки вважаю за необхідне зазначити наступне.

По-перше, згідно записів у трудовій книжці Позивача з 31.01.1983 по 25.04.1985 роки він працював на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк на посаді електромонтера з ремонту електрообладнання, а з 26.04.1985 рік по 01.12.1985 рік - учнем волочильника дроту, а з 17.04.1991 по 31.03.1992 роки - майстром виробничої дільниці. На зарахування цих періодів Позивач також не претендував, оскільки вказані посаді не передбачено Списком № 2, затвердженим постановою РМ СРСР № 1173. Ці періоди як пільговий стаж довідкою № 350/11 від 16.01.2017 року також не підтверджені, а тому невключення цих періодів до пільгового стажу Позивача (згідно спірного рішення) мною також не оспорюється.

По-друге, згідно записів у трудовій книжці Позивача з 02.12.1985 по 16.04.1991 та з 01.04.1992 по 06.04.1992 роки він працював на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк на посаді волочильника дроту, яка передбачена Списком № 2 (Розділ VI Виробництво метизів, підрозділ І, код 2070100а-11486), затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991року № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, робота в яких дає право на пенсію за віком напільгових умовах».

По-третє, з 07.04.1992 по 14.06.1998 роки Позивач працював на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк на посаді майстра основної виробничої дільниці, яка передбачена Списком № 2 (розділ VI Виробництво метизів, підрозділ І, код 187), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, робота в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

По-четверте, з 15.06.1998 по 28.04.2002 роки Позивач працював на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк на посаді волочильника дроту, яка передбачена Списком № 2 (розділ VI Виробництво метизів, підрозділ І, код 486), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162.

Дивним видається той факт, що на підставах, викладених у спірному рішенні, Відповідач окремі періоди з вище вказаного періоду зарахував до пільгового стажу Позивачу, а інші - ні. Так, згідно спірного рішення до пільгового стажу не зараховано період роботи Позивача на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк з 17.04.1991 по 28.04.2002 роки. В той же час, згідно з розрахунком стажу, зробленим Відповідачем та підшитим до пенсійної справи Позивача (стор. 3), періоди роботи на посаді волочильника дроту з 01.01.1999 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 28.04.2002 роки зараховано до пільгового стажу Позивача за Списком № 2. Адже відомості про вказані періоди відображено в довідці № 350/11 від 16.01.2017 року, яку, посилаючись на ст. 9 Закону № 1207-УІІ, Відповідач, нібито, не прийняв до уваги. В аналогічний спосіб Відповідач при розрахунку стажу зарахував до пільгового стажу Позивача період його роботи на посаді волочильника дроту з 01.09.2008 по 31.07.2009 роки.

По-п'яте, складається таке враження, що приймаючи спірне рішення, Відповідач сам заплутався у підставах його прийняття та у підставах зарахування або незарахування тих чи інших періодів роботи Відповідача до пільгового стажу. Так, відомості про періоди роботи Позивача на Харцизькому сталедротово- канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк з 01.08.2009 по 17.01.2011, з 18.01.2011 по 17.07.2015 та з 27.09.2016 по 29.12.2016 роки, які згідно спірного рішення Відповідач не зарахував до пільгового стажу Позивача, відображено у довідках № 351/11 та № 352/11 від 16.01.2017 року, які, з посиланням на ст. 9 Закону № 1207-VII, Відповідач, нібито, не прийняв до уваги. В той же час, згідно з розрахунком стажу, на який я посилався вище, та в аналогічний спосіб, викладений вище, Позивачем все ж таки було зараховано до пільгового стажу Позивача за Списком № 2 періоди роботи на Харцизькому сталедротово- канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк з 01.08.2009 по 31.10.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з 18.01.2011 по 31.07.2014, з 01.09.2014 по 17.07.2015, з 27.09.2016 по 30.09.2016 та з 15.11.2016 по 31.11.2016 роки на посадах волочильника дроту та майстра основної виробничої дільниці, які передбачені Списком № 2 (Розділ VI Виробництво метизів, підрозділ І, коди 6.1а та 6.1.б), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36. Тобто, Відповідач на свій власний розсуд, суперечуючи сам собі, зараховував або не зараховував певні періоди роботи Позивача до пільгового стажу.

Зарахування певних періодів роботи Позивача на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк на посадах волочильника дроту та майстра основної виробничої дільниці підтверджується самим спірним рішенням та розрахунком стажу (стор. 3 пенсійної справи), в яких вказується зарахований позивачу пільговий стаж - 10 років 5 місяців.

Щодо форми та змісту довідок від 16.01.2017 року №№ 350/11,351/11, 352/11 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній позивач зазначає наступне. Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно з п. 20 вказаної постанови КМУ у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5 до постанови КМУ № 637). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Згідно з п. 23 та п. 24 Постанови № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів. З цього приводу слід зазначити та звернути увагу суду на те, що надані Позивачем довідки від 16.01.2017 року №№ 350/11, 351/11, 352/11 в повному обсязі відповідають вимогам приписів п. п. 20, 23, 24 Постанови КМУ № 637. Всі необхідні відомості та підстави видачи (первинні документи) в них викладені. Довідки посвідчені штампами та печатками з абревіатурою України та на українській (державній) мові.

Крім іншого, віднесення періодів роботи Позивача на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк на посадах волочильника дроту та майстра основної виробничої дільниці до пільгового стажу за Списком № 2 підтверджується наказами, по Харцизькому сталедротово - канатному заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк (з подальшим перейменуванням) про результати атестації робочих місць за умовами праці № 69 від 23.01.1995 року, № 970 від 30.12.1999 року, № 1065 від 29.12.2004 року, № 1371 від 27.10.2005 року, № 276 від 30.09.2009 року, № 134 від 31.01.2011 року та № 27 від 29.01.2016 року.

Щодо твердження відповідача, що уточнюючі довідки, які видані Харцизькою філією ПАТ «ВО «Стальканат - Сілур» завод «Сілур» №№ 352/11, 351/11 та 352/11 від 16.01.2017 року не можуть слугувати підставою для призначення пенсії, слід зазначити наступне.

У спірному рішенні Відповідач вказав: «постановою № 1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Будь-яких документ виданий органами та/або особами, передбаченими частиною третьою ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VІІ, є недійсним і не створює правових наслідків. Будь - які довідки, підготовлені або видані органами фонду з територій, які не підконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню» (мовою оригіналу). Вважаю, що викладене Відповідачем є повною несунитнецією.

По-перше, ніякої постанови ні Кабінету Міністрів України, ні будь-якого іншого органу державної, судової або виконавчої влади за № 1085-р від 07.11.2014 року взагалі не існує. Можливо відповідач мав на увазі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (Розпорядження КМУ № 1058-р). Крім того, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року не регулює питання призначення пенсій та зарахування стажу.

По-друге, вважаю за необхідне звернути увагу суду на те, що, приймаючи спірне рішення, Відповідач на власний розсуд трактував в ньому приписи ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Статтею 3 вказаного Закону чітко визначено поняття тимчасово окупованої території: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Місто Харцизьк Донецької області не знаходиться на тимчасово окупованій території, визначеній чинним законодавством України. Тому посилання Відповідача в спірному рішення на норми Закону № 1201 є безпідставними.

Харцизька філія ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур» завод «Сілур», яка видала Позивачу довідки №№ 352/11, 351/11 та 352/11 від 16.01.2017 року - це підприємство, суб'єкт господарського права, а не державний орган та орган місцевого самоврядування. Підприємство було створено та зареєстровано відповідно до чинного законодавства України. Про легітимність дії ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур» завод «Сілур» свідчать відомості про сплату підприємством страхових внесків до бюджету України. Крім того, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг додається) ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур» як юридичну особу зареєстровано за адресою: 65007, Одеська обл., місто Одеса, вул. Водопровідна, буд. 16.

На підставі викладеного, приписи ст. 9 Закону № 1207-VІІ на ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур» не розповсюджуються.

По-третє, відповідачу не слід плутати з тимчасово окупованою територією - сукупність територій України, підконтрольних російським військам та збройним угрупованням на Донбасі. Щодо окремих районів Донецької та Луганської областей також окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, або території Донецької і Луганської областей з особливим порядком місцевого самоврядування законодавством встановлено лише особливий порядок місцевого самоврядування - Закон України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», яким питання пенсійного забезпечення також не регулюються.

По-четверте, відповідно до статей 1, 3, 8 Основного Закону Україна є соціальною та правовою державою, де найвищою соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека, де права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяли держави, де утвердження і забезпечення прав і свобод людини є голої обов'язком держави, де визнається і діє принцип верховенства при урахуванням цього згідно з положеннями ст. 129 Конституції України су здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством щ Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист.

Відповідач проти позову заперечував в обґрунтування заявленої правової позиції надав відзив за вхід. № 5016/18 від 21.02.2018 р.

Управлінням 13.10.2017 р. за № 6175 було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з порушеннями змісту доданих матеріалів.

Відмовну пенсійну справу було перевірено в порядку контролю та затверджено головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення " право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, умовами праці виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Тобто, при призначенні пенсії на пільгових умовах необхідно встановити: чи працював працівник повний робочий день зі шкідливими і важкими умовами праці; чи передбачена його посада Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і

показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162; чи проведено атестацію робочих місць на підприємстві.

Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою КМУ від 01.08.1992р № 442, що набрала чинності з 21.08.1992р, тому вимоги щодо обов'язкового проведення атестації робочого місця за будь-якою професією, що дає право на пільгову пенсію, застосовуються до періодів пільгового стажу після 21.08.1992р.

Відповідно до п.4.2. результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів за умови, якщо протягом цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Крім того, в постанові Верховного суду України від 25.11.2014 по справі № 21-519а14 зазначено, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Так відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія за віком на пільгових умовах призначається за списком №2 та за результатами атестації робочих місць. Право на пенсію за віком по Списку 2 мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Право на пенсію за віком за Списком №2 мають чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 06 місяців на роботах з шкідливими і важкими умовами праці.

Працівникам, які мають не менше половини пільгового стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, за наявності передбаченого загального стажу роботи, пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам на один рік за кожні два роки шість місяців такої роботи.

Постановою №1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Будь який документ, виданий органами та/або особами. передбаченими ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р №1207-VII, є недійсним і не створює правових наслідків.

Будь які довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з - територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Слід зазначити, що сам факт наявності в Списках тієї чи іншої посади, яку обіймала особа, не дає права на призначення пенсії на пільгових умовах. У всіх випадках потрібно первинними документами підтверджувати зайнятість на відповідних роботах повний робочий день, а якщо Списками встановлені додаткові умови- відповідно ні вимоги також мають бути додержані.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Крім того, відповідач звертає увагу на те , що відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Особа, яка до і після 01.01.1992 працювала на роботах, передбачених Списками, пасії призначається відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з ч. 1 ст. 44 даного Закону, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом вивоиапоі влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який ще на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 10 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином запитами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року N637.

Відповідно до п. 43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 21-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Окрім того, згідно з п. 38 даного Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Органи Пенсійного фонду України є органами державної виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Положенням про Пенсійний фонд України, постановами правління, наказами Фонду, а також Положеннями про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22.08.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Рішенням № 6175 від 13.10.2017 року ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у відповідності до п. 2 Розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відмовлено.

Підставою відмови зазначено, що пільговий стаж складає 10 років 5 місяців при загальному стажі роботи - 36 років 2 місяці.

«Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р до пільгового стажу роботи не зараховано періоди роботи на Харцизькому сталепроволочно - канатному (з перекладом на українську мову вірно - сталедротово -канатному) заводі ВАТ «Сілур» м. Харцизьк, ТОВ «Сілур» м. Харцизьк, Харцизькому Філіалі (з перекладом на українську мову вірно - філії) ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур» заводі «Сілур» з 04.09.1980 р. по 22.10.1980 р,, з 31.01.1983 р. по 16.04.1991 р., з 17.04.1991 р. по 28.04.2002 р., з 01.09.2008 р. по 31.07.2009 р., з 01.08.2009 р. по 17.01.2011 р., з 18.01.2011 р. по 17.07.2015 р., з 27.09.2016 р. по 29.12.2016 р.» .

Також зазначено, що Постановою № 1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Будь-яких документ виданий органами та/або особами, передбаченими частиною третьою ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VІІ, є недійсним і не створює правових наслідків. Будь - які довідки, підготовлені або видані органами фонду з територій, які не підконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.

Відповідач не прийняв до уваги довідки від 16.01.2017 року №№ 350/11, 351/11, 352/11 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 12.01.2017 року №№ 346, 347, 348, 349, видані ПАТ «ВО «Стальканат - Сілур» завод «Сілур», з посиланням на приписи постанови № 1085-р та ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VІІ.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), де ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII, «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV.

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII.

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закон №1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 зазначеного Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку №383, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

ВИСНОВКИ СУДУ

Права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

« 1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який є внутрішньо переміщеною особою (а/с.31) та раніше працював на підприємстві, яке залишилося на тимчасово окупованій території України, що унеможливлює подання будь-яких уточнюючих довідок чи інших архівних документів щодо роботи позивача на цих підприємствах (а у випадку надання таких документів вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки неможливо перевірити їх достовірність).

Слід зазначити, що відповідач відмовляється визнати пільговий стаж позивача виключно на тій підставі, що позивач не надав уточнюючих довідок підприємства, виданих в установленому законом порядку, а надані позивачем довідки, які були видані підприємством, яке залишилося на тимчасово окупованій території України, відповідач не врахував як такі, що видані незаконно.

Суд в свою чергу вважає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, збирання уточнюючих довідок повинно здійснюватись лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

Разом з трудовою книжкою, позивачем було подано до відповідача для призначення пенсії довідки від 16.01.2017 року №№ 350/11, 351/11, 352/11 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 12.01.2017 року №№ 346, 347, 348, 349, видані ПАТ «ВО «Стальканат - Сілур» завод «Сілур».

Відповідачем вказані довідки не були прийняті, оскільки вони були видані з територій, які непідконтрольні українській владі посиланням на приписи постанови № 1085-р та ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VІІ.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р та від 02.12.2015 місто Харцизьк включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (Розпорядженням КМУ від 05.05.2015 року № 428-р).

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку визначено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 2.10 вказаного Порядку встановлено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Згідно з п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Так, статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

При цьому статтею 9 вказаного Закону визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

В той же час, суд зауважує, що пільговий трудовий стаж позивач набув, працюючи в період, коли територія м. Харцизьк знаходилась під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено та реорганізовано відповідно до законодавства України.

Зі змісту преамбули Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" вбачаться, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

При цьому суд також враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), де ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

У зв'язку з чим суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв'язку з тимчасовою ситуацією щодо відсутності державного контролю у м. Харцизьк, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації його права на призначення пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...».

Таким чином, суд бере до уваги відомості, які зазначені у довідці від 16.01.2017 року №№ 350/11, 351/11, 352/11 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 12.01.2017 року №№ 346, 347, 348, 349, видані ПАТ «ВО «Стальканат - Сілур» завод «Сілур», які засвідчені підписами директора шахти, головного бухгалтера, начальника ВК та печаткою із зазначенням коду ЄДРПОУ, ПАТ «ВО «Стальканат - Сілур» завод «Сілур», враховуючи, що вона повністю узгоджується із відомостями, зазначеними у трудовій книжці ОСОБА_2 з огляду на неможливість позивачу в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цій довідці, хоча й не визнає зазначені довідки офіційними документами.

Верховний Суд у Постанові від 27.02.2018 р. справа № 172/718/17 зазначив: «Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Статтею 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови в призначенні пенсії, на Постанову Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595 є безпідставними, оскільки цією постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, згідно п.1 якого, цей Порядок визначає процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям (далі - установи), здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей.

Тобто, цей підзаконний акт не вирішує питання безпосереднього функціонування підприємств та організацій, які знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та, відповідно, не встановлюють прямої заборони приймати документи, які ними видані до окупації відповідної території України.

Надана позивачем Довідка за формою відповідає Додатку 5 до п.20 Порядку №637, вона містить штамп підприємства та печатку, підписана уповноваженими особами, а тому мала бути прийнята органом Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу.».

Отже, підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховані позивачу до пільгового стажу) працював повний робочий день на підземних роботах - є записи в його трудовій книжці, що відповідає вимогам законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на пенсію згідно ст. 13 п. «б» Закону № 1788-XII.

Оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republicof Moldova and Russia", "Ilascuand Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Разом з цим, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 13 п. «б» Закону № 1788-XII.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.2 ст.2 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежнихвід них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.ст.21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejevav. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані КонституцієюУкраїни та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

З дослідженої у судовому засіданні трудової книжки ОСОБА_2 копія якої знаходиться в матеріалах справи (а/с. 33-39), вбачається, що в ній мають місце записи, в яких присутні всі відомості що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 13.10.2017 року № 6175 про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати ОСОБА_2 до пільгового стажу періоди його роботи на Харцизькому сталедротово-канатному заводі ВАТ "Сілур" м. Харцизьк з 02.12.1985 по 16.04.1991, з 01.04.1992 по 06.04.1992, з 15.06.1998 по 28.04.2002, з 01.09.2008 по 31.07.2009, з 01.08.2009 по 17.01.2011, з 18.01.2011 по 11.01.2015, з 27.09.2016 по 29.12.2016 роки - на посаді волочильника дроту, з 07.04.1992 по 14.06.1998, з 12.01.2015 по 17.07.2015 роки - на посаді майстра основної виробничої дільниці.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 8 серпня 2017 року.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 суму судового збору за подання адміністративного позову за:

- квитанцією № 18627208 від 30.01.2018 р. у сумі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Потоцька Н.В.

.