Справа № 813/3674/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/413/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міського комунального підприємства ,,Золочівводоканал" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року (прийнята о 09:29 год. у м. Львові, головуючий суддя Гавдик З.В.) у справі за адміністративним Головного управління ДФС у Львівській області до Міського комунального підприємства ,,Золочівводоканал" про стягнення коштів за податковим боргом з рахунків у банках,-

В С Т А Н О В И В :

13 жовтня 2017 року Головне управління ДФС у Львівській області звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило стягнути з Міського комунального підприємства (МКП) ,,Золочівводоканал" до бюджету кошти в сумі 827549,84 грн. з рахунків у банках, обслуговуючих зазначеного платника податків та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою від 07 листопада 2017 року Львівський окружний адміністративний суд в порядку скороченого провадження позовні вимоги задовольнив повністю.

Стягнув з Міського комунального підприємства ,,Золочівводоканал" в користь Державного бюджету України податковий борг з рахунків у банках за платежем - податок на додану вартість в сумі 827549,84 грн..

Також суд зобов'язав Міське комунальне підприємство ,,Золочівводоканал" виконати постанову негайно.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, МКП ,,Золочівводоканал" подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржена постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані докази, а саме копії укладених між МКП ,,Золочівводоканал", Територіальним органом казначейства у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської ОДА та Фінансовим управлінням Золочівської РДА договорів № 13/15 про організацію взаєморозрахунків від 14 липня 2017 року на суму 405 334,00 грн. та № 13/27 від 13 вересня 2017 року на суму 430 809,13 грн., разом на загальну суму 836 143,13 грн. на виконання Закону України ,,Про державний бюджет на 2017 рік" та у відповідності до Постанови КМ України № 332 від 18.05.2017р..

Предметом вказаних договорів, які укладені на основі примірного договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 332 від 18.05.2017р., є проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою статтею 31 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2017 рік" відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 332 від 18.05.2017 року для погашення податкового боргу (з урахуванням штрафних санкцій) на загальну суму 836 143,13 грн. (п.7 договорів). Договорами визначено порядок проведення взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами умов договору.

Відповідно до пп. 2 п.9 договору № 13/15 та договору № 13/27 з метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

За зазначеним Договором сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 836 143,13 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету для погашення заборгованості з різниці в тарифах .

Уклавши Договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків з податкового боргу, що виник через невчасну сплату податку на додану вартість та нарахованих штрафних санкцій.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання відповідача про розгляд справи за загальними правилами Кодексу адміністративного судочинства України на підставі ст. 1832 КАС України та залучення до участі у справі в якості третьої особи Департамент фінансів Львівської обласної державної адміністрації, який є стороною, що забезпечує виконання вищевказаних договорів.

Також відповідач акцентує увагу на тому, що Головне управління ДФС у Львівській області володіло інформацією щодо укладення таких договорів та мало у своєму розпорядженні належним чином завірені копії, оскільки отримало відповідь із Золочівської міської ради щодо невжиття заходів з погашення податкової заборгованості, де було зазначено про причини виникнення боргу та додано копії вищевказаних договорів.

Таким чином, на думку відповідача, позивач був поінформований про існування таких договорів, а також про те, що заборгованість буде погашена за рахунок коштів з державного бюджету, а тому звернення до суду з даним позовом суперечить Постанові КМ України № 332.

За таких обставин відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити повністю в задоволенні позову.

ГУ ДФС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. При цьому позивач вказав, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України, а тому є законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що станом на 17.10.2017 року за МКП ,,Золочівводоканал" рахується податковий борг на загальну суму 827549,84 грн., який складається із сум податкових зобов'язань по податку на додану вартість, штрафних санкцій та пені.

Даний факт підтверджується картками особових рахунків відповідача, податковою вимогою форми ,,Ю" № 1307-23 від 20.12.2017 року, згідно якої загальна сума податкового боргу відповідача за узгодженими податковими зобов'язаннями станом на 19.12.2016 року становить 686685,84 грн., у тому числі основний платіж - 608046,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 0,00 грн., пеня - 78639,84 грн.; податковим повідомленням-рішенням форми ,,Ш" від 14.08.2017 року № , згідно якого сума штрафу за платежем - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт і послуг) становить 134552,27 грн.; податковим повідомленням-рішенням форми ,,ПС" від 06.07.2017 року № , згідно якого застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн. за платежем - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт і послуг); податковими деклараціями з податку на додану вартість за 2017 рік; обліковою карткою платника податків; даними про банківські рахунки.

У справі відсутні докази, які б підтверджували оскарження у визначеному законодавством порядку податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень, а тому визначені у них зобов'язання є узгодженими.

Крім того, відповідач не заперечує наявність податкового боргу за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 827549,84 грн., включаючи штрафні санкції та пеню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи у відповідача наявна заборгованість за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 827549,84 грн., яка є узгодженою, а відтак підлягає стягненню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, є передчасними, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 96.1 ст. 96 ПК України визначено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: 96.1.1. виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; 96.1.2. затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; 96.1.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; 96.1.4. прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

За змістом пункту 96.3 ст.96 ПК України відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення. У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Таким чином, ПК України передбачена особлива процедура погашення податкового боргу комунальними підприємствами, виходячи з принципу збереження цілісних майнових комплексів названих підприємств та участі у процесі погашення органів виконавчої влади, до сфери управління яких належить платник податків.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів колегія суддів дійшла висновку, що право на стягнення податкового боргу комунального підприємства перед бюджетом за рішенням суду можливе лише за умови звернення податкового органу із позовом, після вчинення визначених статтею 96 ПК України дій.

Податковий орган не надав жодного доказу на підтвердження факту звернення до органу місцевого самоврядування в порядку ст. 96 ПК України, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що відповідач є комунальним підприємством, а тому стягнення податкового боргу з такого платника податків здійснюється за особливою процедурою, передбаченою статтею 96 ПК України.

Недотримання такої процедури є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача щодо наявності договорів укладених між МКП ,,Золочівводоканал", Територіальним органом казначейства у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської ОДА та Фінансовим управлінням Золочівської РДА договорів № 13/15 про організацію взаєморозрахунків від 14 липня 2017 року на суму 405 334,00 грн. та № 13/27 від 13 вересня 2017 року на суму 430 809,13 грн., разом на загальну суму 836 143,13 грн., предметом яких є проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою статтею 31 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2017 рік" відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 332 від 18.05.2017 року для погашення податкового боргу.

Так, підпунктом 8 пункту 6 затвердженого зазначеною Постановою Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, передбачено погашення податкового боргу на підставі виданої територіальним органом ДФС довідки про розмір податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість та податку на прибуток і частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу).

Зазначені обставини свідчать про безпідставність звернення податкового органу з даним позовом до суду про стягнення з рахунків у банках відповідача коштів на погашення посадкового боргу, який підлягає погашенню за рахунок субвенції з державного бюджету.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норм матеріального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, ст. ст. 317, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міського комунального підприємства ,,Золочівводоканал" задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № 813/3674/17 - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Головного управління ДФС у Львівській області до Міського комунального підприємства ,,Золочівводоканал" про стягнення коштів за податковим боргом з рахунків у банках - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар

Постанова в повному обсязі складена 23 березня 2018 року.