Справа № 815/546/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/546/17

Категорія: 7 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 22.08.2018 р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Романішина В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Апексімова І.С.,

представника позивача Задоя В.І., представника Державної екологічної інспекції Південно-Західного регіону Чорного моря Фурдуй Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного регіону Чорного моря на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції Південно-Західного регіону Чорного моря про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

27.01.2017р. державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі - ОФ ДП «АМПУ») звернулося до суду з позовом до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції Південно-Західного регіону Чорного моря про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 5, 9 припису Державної екологічної інспекції Північно-західного регіону Чорного моря Одеській філії, що є додатком до припису Державної екологічної інспекції України від 10.01.2017р. №2/2-19; визнання протиправними та скасування пунктів п. 1, 2 припису Державної екологічної інспекції України від 10.01.2017р. №2/2-19 в частині пунктів 3, 5, 9 його додатку «Припис Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». /т.1 а.с.73-74/

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2017р. позов задоволений.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Державна екологічна інспекція Південно-Західного регіону Чорного моря подала апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом при вирішенні справи вимог законодавства, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 12.12.2016р. по 30.12.2016р. Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря відповідно до направлення Державної екологічної інспекції України від 08.12.2016р. №95 проведено перевірку дотримання Одеською філією ДП «Адміністрація морських портів України» вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої складено акт перевірки. /т.1 а.с.13-36/

На підставі акту перевірки, Державною екологічною інспекцією України складено припис від 10.01.2017р. №2/2-19, в якому: п.1 - зобов'язано ОФ ДП «АМПУ» розробити план організаційно-технічних заходів по усуненню виявлених недоліків. Копію наказу про його затвердження надати до Державної екологічної інспекції України та її територіальних органів в 10 денний строк; п.2 забезпечити виконання приписів територіальних органів Держекоінспекції України в термін виконання зазначений в додатках до припису. /т.1 а.с.41-42/

Додатками до цього припису є 10 приписів територіальних органів Держекоінспекції України, в тому числі припис Державної екологічної інспекції Північно-західного регіону Чорного моря, відповідно до якого ОФ ДП «АМПУ» зобов'язано пунктом 3 з 05.01.2017р. не утворювати відходи без дозволу на операції у сфері провадження з відходами; пунктом 5 до 30.06.2017р. оформити документи, що посвідчують право власності чи право користування на земельну ділянку яку використовує Одеська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»; пунктом 9 з 05.01.2017р. забезпечити заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів. /т.1 а.с.43-45/

Не погоджуючись з вказаними вимогами приписів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16 Конституції України обумовлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави.

Пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженої Указом Президента України №454/2011 від 13 квітня 2011 року, (далі - Положення) передбачено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України.

Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

В силу пункту 7 Положення, Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).

Компетенція центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів врегульовано у статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до якої належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема про використання та охорону земель, про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про поводження з відходами.

За змістом статті 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право: проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (дозволи, ліцензії, сертифікати, висновки, рішення, ліміти, квоти, погодження, свідоцтва).

Процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів визначено Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року №464, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

За правилами п.п. 2.2, 2.3 вищевказаного Порядку для здійснення перевірки керівником відповідно органу Держекоінспекції або його заступником видається наказ про проведення перевірки, який має містити: найменування суб'єкта господарювання, підставу перевірки та предмет перевірки; період, за який буде здійснюватись перевірка; визначення виконавців перевірки із залученням, у разі потреби, спеціалістів інших органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій (за погодженням з їх керівниками).

На підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки (додаток 1), яке підписується керівником або заступником керівника органу Держекоінспекції (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

Пунктами 4.4, 4.5, 4.6 вищезазначеного Порядку передбачено, що під час проведення перевірки перевіряються наявність та чинність дозвільних документів, які підтверджують право на здійснення господарської діяльності, пов'язаної з використанням природних ресурсів (розміщення відходів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), небезпечними хімічними речовинами, викиди в атмосферне повітря з стаціонарних джерел, спеціальне використання природних ресурсів), транскордонним переміщенням об'єктів рослинного й тваринного світу, та інших документів, необхідних для здійснення перевірки.

Крім цього, перевірка здійснюється на території суб'єкта господарювання - на виробничих майданчиках, у цехах, у місцях розташування обладнання, земельних ділянках, у тому числі територій та об'єктів природно-заповідного фонду, шляхом візуального огляду із застосуванням, у разі необхідності, інструментально-лабораторного, радіаційного та інших методів контролю.

При здійсненні перевірок на об'єктах, діяльність чи експлуатація яких пов'язана із впливом на довкілля шляхом викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти, розміщення відходів, забруднення ґрунтів, проводиться перевірка здійснення суб'єктом господарювання інструментально-лабораторних вимірювань при виробничому контролі за дотриманням встановлених нормативів, а також, у разі необхідності, здійснення відбору проб та інструментально-лабораторні вимірювання за дотриманням суб'єктами господарювання встановлених нормативів.

Перевірка проводиться за оригіналами або належним чином оформленими копіями документів, наданими керівником або уповноваженою ним особою суб'єкта господарювання, щодо якого здійснюється перевірка. (п.4.11 Порядку)

Відповідно до п.п. 4.13, 4.18 зазначеного Порядку за результатами проведеної планової або позапланової перевірки, в тому числі спільно з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містить перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся.

Згідно з п.п. 4.23, 4.24 Порядку на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища (додаток 4).

Припис щодо усунення порушень природоохоронного законодавства складається у двох примірниках, один з яких не пізніше п'яти робочих днів з дня складення акта надається керівнику суб'єкта господарювання чи уповноваженій ним особі для виконання, другий з підписом такої особи залишається в органі Держекоінспекції, який здійснював перевірку.

Строк виконання припису встановлює державний інспектор залежно від виявлених порушень природоохоронного законодавства, але не більше ніж 6 місяців. У разі неможливості виконання приписів у встановлені в них строки суб'єкт господарювання, що перевірявся, може звернутись до органу Держекоінспекції для їх продовження з обґрунтуванням та підтверджуючими документами, оформленими належним чином. (п.п 4.26 Порядку).

Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування пункту 5 припису про зобов'язання позивача оформити документи, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою суд першої інстанції виходив з того, що вказані повноваження не відносяться до компетенції Державної екологічної інспекції та її територіальних органів, оскільки під час перевірки позивача порушень вимог природоохоронного законодавства в частині охорони земельних ресурсів не встановлено, та земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» знаходяться у постійному користуванні підприємства. /т.1 а.с.23/

Однак, судова колегія не погоджується з даними висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відповідачі наділені повноваженнями щодо перевірки суб'єктів господарювання з питання використання земель.

Крім цього, в акті перевірки зазначено (з урахуванням наданих для перевірки документів), що ДП «Одеський морський торговельний порт» було реорганізовано і утворено ОФ ДП «АМПУ», яка є правонаступником майна, майнових прав та зобов'язань ДП «Одеський морський торговельний порт». Загальна площа земельних ділянок, які використовує ОФ ДП «АМПУ» орієнтовно - 60,32га, з них: не оформлено через відсутність відмови - 9,7га (15,4%); в стадії оформлення -28,5га (45,6%); план 2017-2018рр - 21,7га (38,3%; оформлено - 0,4241га (0,7%). /т.1 а.с.24/

Отже, відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України позивач, на баланс якого передане певне майно від ДП «Одеський морський торговельний порт» має оформити право власності чи користування земельними ділянками.

При цьому, посилання позивача на те, що ним вживаються заходи з приводу оформлення права користування на земельну ділянку відповідно до плану-графіку, лише підтверджує правомірність п.5 припису Держекоінспекції.

Тому, судова колегія вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також, приписами ст.17 Закону України «Про відходи» обумовлено, що суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: а) запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; б) забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій - суб'єктів господарської діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію; в) визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров'я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища; г) на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; д) забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки; е) брати участь у будівництві об'єктів поводження з відходами; є) здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації; ж) не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки; з) не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах; и) здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів; і) своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів; ї) надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища інформацію про відходи та пов'язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи; й) призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами; к) забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами; л) відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України; м) забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами; н) мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів; о) мати погоджений із уповноваженими органами виконавчої влади план дій на випадок виникнення надзвичайної ситуації, пов'язаної з поводженням з небезпечними відходами; п) передбачати при укладанні угод на поставку в Україну товарної продукції утилізацію чи вивезення з України використаних пакувальних матеріалів і тари; р) здійснювати планування нового будівництва або реконструкції об'єкта поводження з відходами з дотриманням вимог законодавства про містобудування; с) мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, якщо їхня діяльність призводить до утворення відходів, для яких Пзув перевищує 1000; т) виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Суб'єкти господарювання, які в установленому порядку визначені виконавцями послуг на вивезення побутових відходів на певній території, здійснюють їх роздільне збирання.

Суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об'єкт утворення відходів.

Пунктом 17 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря від забруднення та засмічення» від 29.02.1996 №269 передбачено, що тимчасове накопичення і складування відходів та сміття на території портів можливе лише за наявності спеціально відведених та обладнаних місць та у разі їх подальшої утилізації та знешкодження. При цьому побутові відходи та сміття, прийняті з суден, повинні знешкоджуватися у портах.

Згідно з п. 24 цієї Постанови морські порти та судноремонтні заводи повинні мати берегові приймальні очисні споруди, систему каналізації, об'єкти для збирання та знешкодження відходів.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що позивачем укладені договори з ТОВ «Грін-Порт» від 31.07.2003р. та з ТОВ «Укрекопром» від 17.02.2016р. щодо санітарно-екологічних робіт по збору харчових та побутових відходів із суден, обробленню безпечних відходів.

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки законодавство вказує на обов'язок мати в портах берегові приймальні очисні споруди та об'єкти для знешкодження відходів передбачений законом, при цьому з прямою вказівкою про знешкодження таких відходів на території порту.

Зазначена правова позиція визначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017р. (справа № 489/6547/16-а).

Таким чином, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині також не відповідають нормам матеріального права.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

09.04.2014р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру», згідно якого видача дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами призупиняється, у зв'язку з відсутністю форми та порядку їх розробки на строк приведення Кабінетом Міністрів України у відповідність процедури видачі дозволу.

20.01.2015р. Кабінетом Міністрів України був складений проект Постанови «Про надання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, порядку подання декларації про відходи та її форми», але станом на цей час даний документ не затверджений та знаходиться в стадії проекту, який наразі не є чинним.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в цій частині є правильними, оскільки позивач не має об'єктивного механізму реалізації вказаного обов'язку з причини його правової не регламентованості.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного регіону Чорного моря задовольнити частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування пунктів 5 та 9 припису Державної екологічної інспекції Північно-західного регіону Чорного моря Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що є додатком до припису Державної екологічної інспекції України від 10.01.2017р. №2/2-19; визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2 припису Державної екологічної інспекції України від 10.01.2017р. №2/2-19 в частині пунктів 5, 9 його додатку «Припис Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23.03.2018 року.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Романішин В.Л.