Справа № 826/19564/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 березня 2018 року справа №826/19564/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
доГоловного управління Держгеокадастру у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Київській області)
про1) визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною прощею 2,0 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства; 2) зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 вересня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною прощею 2,0 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав протиправності відмови відповідача у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною прощею 2,0 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, оскільки ймовірна майбутньої передача бажаної земельної ділянки учасникам АТО, місце проживанням яких є село Потік, не є законною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/19564/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову вказав про відповідність свого рішення вимогам чинного законодавства та зазначив, що бажана земельна ділянка знаходиться в масиві, стосовно якого у ГУ Держгеокадастру у Київській області від відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області наявний лист від 21 вересня 2016 року №02-42-375 Потіцької сільської ради щодо відведення земельної ділянки іншим громадянам (а саме учасникам АТО, які проживають на території села Потік).

В судовому засідання 07 серпня 2017 року позивач позовні вимоги підтримав; відповідач свого представника до суду не направив, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням від 16 вересня 2016 року, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтованою прощею 2,0 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

За результатами розгляду вказаного клопотання відповідач у листі від 13 жовтня 2016 року №Ш-29842/01-15161/6-16 повідомив, що бажана земельна ділянка знаходиться в масиві, стосовно якого у ГУ Держгеокадастру у Київській області від відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області наявний лист від 21 вересня 2016 року №02-42-375 Потіцької сільської ради щодо відведення земельної ділянки іншим громадянам (учасникам АТО, які проживають на території села Потік), та зазначив про пільги для учасників бойових дій, тобто фактично відмовив у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частин дев'ятої та десятої статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Зазначені праві норми вказують, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, мають право реалізувати таке право шляхом подання клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, за результатами розгляду яких відповідні уповноважені органи приймають одне із рішень - про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову у наданні дозволу; у свою чергу підставою для такої відмови може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач не навів підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно статті 118 Земельного кодексу України, наприклад, щодо невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Посилання відповідача на наявність листа Потіцької сільської ради від 21 вересня 2016 року №02-42-375 щодо відведення земельної ділянки іншим громадянам (учасникам АТО, які проживають на території села Потік) суд не приймає до уваги, оскільки зазначене не є законною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка розташована у межах масиву, виділеного для майбутнього задоволення потреб учасників АТО.

Крім того, сам факт наявності на веб-сайті ГУ Держгеокадастру інформації про розмір земельних ділянок визначених для передачі учасникам АТО, на думку суду, не може бути підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки ймовірне виділення земельної ділянки учасникам АТО у майбутньому або резервація земельних ділянок для таких потреб не передбачена Земельним кодексом України.

При вирішенні спору суд також враховує, що заявлений позивачем розмір земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, знаходиться у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, визначених пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Суд відхиляє доводи відповідача про першочергове надання земельних ділянок учасникам бойових дій, та звертає увагу, що передбачені абзацом першим пункту чотирнадцятого статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" пільги у вигляді першочергового відведення земельних ділянок надають право отримати учасниками війни земельну ділянку у порядку статті 118 Земельного кодексу України першочергово, однак, не встановлюють імперативне право виділення земельної ділянки без відповідного волевиявлення особи-учасника бойових дій.

При цьому суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що на земельну ділянку, на яку претендує позивач, заявлено першочергове право учасником бойових дій, або відведено іншій особі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтованою прощею 2,0 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства суперечать нормам статті 118 Земельного кодексу України та є протиправними.

У свою чергу встановлена судом протиправність відмови відповідача є підставою для зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 16 вересня 2016 року з урахуванням висновків даного рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно,

зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї відмови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14; ідентифікаційний код 39817550) щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтованою прощею 2,0 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16 вересня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтованою прощею 2,0 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко