Справа № 804/74/18
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2018 року Справа № 804/74/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача - ОСОБА_3 представник позивача ОСОБА_4 представника відповідача - ОСОБА_5 представника відповідача - ОСОБА_6 свідка ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стандарт» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.12.2017 року № НОМЕР_1, яким Товариству з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стандарт» визначено суму грошового визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 8210871,00 грн., з яких: за основним платежем 5473914,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2736957,00 грн.;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 22.12.2017 року № НОМЕР_2 яким Товариству з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стандарт»визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 6599800,50 грн. з яких: за основним платежем 4 399 867,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2199933,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки контролюючого органу зроблені на підставі того, що Підприємство мало взаємовідносини з ТОВ "ТЕРРА-КОРН", ТОВ «ТРЕЙД-ВЕКС», ТОВ «СОНКЕЙ», ТОВ "ФАБІЯ-К", ТОВ "БРІСК-ТОРГ", ТОВ "АЛЬТ-СТАНДАРТ", ТОВ "ОПТМЕТТОРГ", ТОВ "ЛОГІСТИЧНА ГРУПА", ТОВ "БУДПРОМ-ІНВЕСТ", які не мали реального характеру, оскільки у останніх, відповідно до податкової інформації та звітності контрагентів був відсутній персонал, виробниче обладнання, транспортні засоби, відсутні складські та офісні приміщення, основні фонди, що свідчить про відсутність факту здійснення суб'єктом господарювання задекларованого основного виду діяльності, а саме це свідчить про відсутність у підприємств необхідних умов для здійснення господарської діяльності - оптової торгівлі в адресу ТОВ НВП «Стандарт». Однак, із вищевказаними висновками та даними ТОВ «НВП «Стандарт» не погоджується, оскільки вони основані на припущеннях та висновки перевіряючих не підтверджені жодними належними доказами згідно з вимогами діючого законодавства. Враховуючи вищезазначене, податкові-повідомлення рішення прийнятті Головним управління ДФС у Дніпропетровській області 22.12.2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року закінчено підготовче судове засідання та розпочато у той самий день розгляд справи по суті, яка занесена до протоколу судового засідання.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали просили позов, задовольнити у повному обсязі.
В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували. В обґрунтування заперечень зазначили про те, що надані до перевірки первинні документи не відповідають фактичному руху (його відсутності в дійсності) активів, останні не можуть враховуватися в даних податкового обліку. Крім того, сам факт перерахування ТОВ НВП «Стандарт» коштів контрагенту за відсутністю реального постачання ТМЦ не може зменшувати фінансовий результат до опадоткування. Фактично ТОВ НВП «Стандарт» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з купівлі ТМЦ і складено первинні документи всупереч норм ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88. Оскільки відсутній факт формування згідно з абз.2 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб'єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абз.5 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу. Вважають надані позивачем документи не можуть за змістом п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, розглянувши адміністративний позов, письмові заперечення, дослідивши надані письмові докази, заслухавши представників стороні та свідка, оцінивши їх у взаємозв'язку та сукупності, встановив наступне.
Судом встановлено, що у період з 20 вересня 2017 року по 08 листопада 2017 року головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стандарт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2017, валютного за період з 01.07.2016 по 30.06.2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.06.2017 року.
п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755 (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, у загальній сумі 4 399 867 грн., у тому числі за 3 квартал 2016 року у сумі 1 473 106 грн., за 4 квартал 2016 року у сумі 2 212 554 грн., за 1 квартал 2017 року у сумі 303 853 грн., за 2 квартал 2017 року у сумі 410 354 грн.;
п.198.2, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-УІ (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 5 473 914 грн., у т.ч. за липень 2016 року у сумі 384 520грн., за серпень 2016 року у сумі 751 367 грн., за вересень 2016 року у сумі 500 898 грн., за жовтень 2016 року у сумі 1 086 627 грн., за листопад 2016 року у сумі 969 160 грн., за грудень 2016 року у сумі 503 000 грн., за січень 2017 року у сумі 337 615 грн., за травень 2017 року у сумі 266 660 грн., за червень 2017 року у сумі 674 067 грн.
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення - рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Так, пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).
Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.
Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.
В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.
Як вбачається з матеріалів справи Позивач у перевіряємому періоді мав взаємовідносини з ТОВ "ТЕРРА-КОРН", ТОВ «ТРЕЙД-ВЕКС», ТОВ «СОНКЕЙ», ТОВ "ФАБІЯ-К", ТОВ "БРІСК-ТОРГ", ТОВ "АЛЬТ-СТАНДАРТ", ТОВ "ОПТМЕТТОРГ", ТОВ "ЛОГІСТИЧНА ГРУПА", ТОВ "БУДПРОМ-ІНВЕСТ".
Так, між ТОВ НВП «Стандарт» та ТОВ «Трейд-Векс» укладено договори транспортного обслуговування 26/4-2016 від 26 вересня 2016 року, 03/4-2017 від 03 квітня 2017 року, відповідно до п. 2.1 якого ТОВ «Трейд-Векс» зобовязується надати ТОВ НВП «Стандарт» в межах території України послуг з організації та виконання перевезень автомобільним вантажним транспортом у міському та міжміських сполучених за маршрутом Замовником, а ТОВ НВП «Стандарт», в свою чергу, зобовязується сплатити встановлену за послуги плату. Згідно п. 3.1 договору розрахунки Замовника з Виконавцем за організацію надання транспортних, послуг проводяться Замовником згідно з тарифами, діючими на момент перевезення, на протязі 150 (сто п'ятдесят) календарних днів з моменту підписання ОСОБА_8 здачі-прийняття наданої послуги на підставі виставлених Виконавцем рахунків - фактур.
Позивачем в підтвердження господарських відносин з ТОВ «Трейд-Векс» надано: рахунок на оплату від 27.10.2016 року та від 28 квітня 2017 року, акт здачі приймання робіт від 27 жовтня 2016 року та від 28 квітня 2017 року калькуляція до актів виконаних робіт (наданих послуг), товарно-транспортні накладні (том. 1 а.с. 78-109).
Згідно договору № 12/1-08 від 12 серпня 2016 року на поставку товару укладеного між ТОВ НВП «Стандарт» та ТОВ "БУДПРОМ-ІНВЕСТ", де останній зобовязався поставляти і передавати у власність ТОВ НВП «Стандарт» партії товару найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціни якого вказується у видаткових накладних, рахунках-фактурах, які є невідємною частиною цього договору. Виконання вказаного договору сторонами підтверджується рахунком на оплату № 161, № 162, № 164, № 175, № 176, № 177, № 178 від 15 серпня 2016 року, видатковою накладною № 161, № 162, № 164, № 175, № 176, № 177, № 178 від 15 серпня 2016 року, товарно-транспортною накладною від 15 серпня 2016 року, підтвердження розрахунків згідно реєстру документів ТОВ НВП «Стандарт» (том. 1 а.с. 110-125).
Крім того, позивачем були укладені Договори на поставку товару № 03/1-10 від 03 жовтня 2016 року з ТОВ «Альт-Стандарт» (постачальник), № 29/07/1-2016 від 29 липня 2016 року з ТОВ «Оптметторг» (постачальник), № 01/12 від 01 грудня 2016 року з ТОВ «Сонкей» (постачальник), № 10/1-2016 року з ТОВ «Трейд-Векс» (постачальник), Згідно п. 1.1 вказаних договорів, постачальник зобовязався поставляти і передавати у власність ТОВ НВП «Стандарт» партії товару найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціни якого вказується у видаткових накладних, рахунках-фактурах, які є невідємною частиною цього договору. Виконання вказаних договорів сторонами, підтверджується рахунками на оплату, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, а також підтверджується розрахунками згідно реєстру документів ТОВ НВП «Стандарт». (том. 1 а.с. 151-250, том 2 а.с. 1-25).
Згідно умов договорів на поставку товару укладеного ТОВ НВП «Стандарт» № 04/07-1 від 04 липня 2016 року з ТОВ «Логістична Група», № 01/11-1 від 01 листопада 2016 року з ТОВ «Фабія-К», 14/11-1 від 14 листопада 2016 року з ТОВ «Бріск-Торг» останні зобовязалися поставляти і передавати у власність ТОВ НВП «Стандарт» партії товару найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціни якого вказується у видаткових накладних, рахунках-фактурах, які є невідємною частиною цього договору. Виконання вказаних договорів сторонами, підтверджується рахунками на оплату № 182 №183, № 184, № 185, № 186, № 187, № 188 № 189, № 190, № 191 від 14 липня 2016 року, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 14 від 01 листопада 2016 року, № 259, № 261, № 262, № 263, № 264, № 265, № 266 від 16 червня 2017 року, № 268, № 269 від 19 червня 2017 року, № 248, № 249, № 250, № 251, № 252, № 253, № 254, № 255, № 256, № 257, № 258, № 259 від 20 листопада 2016 року та видатковими накладними № 182 №183, № 184, № 185, № 186, № 187, № 188 № 189, № 190, № 191 від 14 липня 2016 року, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 14 від 01 листопада 2016 року, № 259, № 261, № 262, № 263, № 264, № 265, № 266 від 16 червня 2017 року, № 268, № 269 від 19 червня 2017 року, № 248, № 249, № 250, № 251, № 252, № 253, № 254, № 255, № 256, № 257, № 258, № 259 від 20 листопада 2016 року, товарно-транспортними накладними, а також підтверджується розрахунками за вказаним договорами, згідно реєстру документів ТОВ НВП «Стандарт» (том 2 а.с. 26-54, 55-80, 81-108).
Крім того, судом встановлено, що між ТОВ НВП «Стандарт» та ТОВ "ТЕРРА-КОРН" 29 серпня 2016 року був укладений договір поставки № 29/1-08. Згідно умов, якого ТОВ "ТЕРРА-КОРН" зобовязалося поставляти і передавати у власність ТОВ НВП «Стандарт» партії товару найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціни якого вказується у видаткових накладних, рахунках-фактурах, які є невідємною частиною цього договору. Виконання вказаних договорів сторонами, підтверджується рахунком на оплату № 4, № 155, № 156, № 157, № 158, № 159, № 160, № 161, № 162, № 163, № 164 від 01 вересня 2016 року, № 170, № 171, № 172 від 20 жовтня 2016 року та видатковими накладними № 4, № 155, № 156, № 157, № 158, № 159, № 160, № 161, № 162, № 163, № 164 від 01 вересня 2016 року, № 170, № 171, № 172 від 20 жовтня 2016 року, товарно-транспортними накладними від 01.09.2016 року та від 20.10.2016 року, які зареєстровані в ЄРПН про що відповідачем не заперечувалось, а також банківськими розрахунками за вказаним договорами, згідно реєстру документів ТОВ НВП «Стандарт», (том. 1 а.с. 126-150).
Виходячи зі змісту перелічених вище документів в їх сукупності, якими Позивач підтверджує виконання договору з контрагентами, вбачається, що вони містять усі обов'язкові реквізити, що передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з надання послуг, фактичний рух активів та зміни у майновому стані Позивача.
Таким чином, висновки контролюючого органу про відсутність господарських операцій, не підтверджені належними та допустимими доказами.
Отже, доводи відповідача щодо фіктивності ТОВ "ТЕРРА-КОРН" можуть вважатись доказом порушення ними вимог Кримінального процесуального кодексу України виключно за умови набрання законної сили вироком, винесеним відносно вищевказаних посадових осіб, а відтак, зважаючи на відсутність в матеріалах справи таких вироків, суд приходить до висновку про безпідставність посилання відповідача на вказаний факт, як доказ порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Також слід за необхідне зазначити, що із змісту вищенаведених правових норм вбачається, що Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування витрат та податкового кредиту в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку до бюджету.
До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.
Чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).
Крім того, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7, суду пояснив, що він не тривалий час дійсно був директором ТОВ "ТЕРРА-КОРН", яке займалося купівлею та продажем різних товарів та матеріалів. Однак, він був директором товариства не тривалий час, оскільки вирішив продовжувати навчання, після чого передав усі повноваження заступнику ОСОБА_9, оскільки він фактично і здійснював діяльність по підприємству. Крім того, в судовому засіданні зазначив, що надана ним нотаріальна посвідчена заява, яка міститься в матеріалах справи, була потрібна ОСОБА_9 у зв'язку з виробничою необхідністю товариства, якою самою він не цікавився.
ОСОБА_7, також, у судовому засіданні пояснив з природу походження пояснень складених 12 лютого 2018 року. А саме: йому зателефонував незнайомий чоловік, який представився батьком хлопчика, який бажає отримати уроки для свого сина з плавання, у звязку з чим домовилися про зустріч. 12 лютого 2018 року по дорозі до дому підійшов чоловік та, спитавши його прізвище, предявив посвідчення та запропонував сісти в машину де знаходились ще два чоловіки та проїхати для надання пояснень. Приїхавши до будівлі контролюючого органу, він, разом з ОСОБА_10 піднявся до кабінету де йому поставили запитання щодо ТОВ "ТЕРРА-КОРН", а саме чи був він директором ТОВ "ТЕРРА-КОРН", чим займалося товариство. ОСОБА_7 пояснив, що він був директором товариства, але давно та не тривалий час, що надалі відбувалось з підприємством, не цікавився. Після чого працівник контролюючого органу надав надрукований текст, який він підписав.
У судовому засіданні свідок не зміг пояснити, походження інших письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи, оскільки не памятав, де та при яких обставинах вони надавались.
ОСОБА_10 у судове засідання 13 березня 2018 року не зявився.
Доводи відповідача про те, що договір поставки № 29/1-08 від 29.08.2016 року та видаткові накладні підписані не встановленою особою, а саме ОСОБА_9 спростовується матеріалами справи, оскільки ОСОБА_9 з 01.08.2016 року на підставі наказу № 1 від 01.08.2016 року призначений заступником директора ТОВ "ТЕРРА-КОРН" та наділений правом підпису усіх фінансово-господарських документів від імені Товариства, а наказом № 3 від 15 вересня 2016 року призначений директором ТОВ "ТЕРРА-КОРН" ( том. 2 а.с. 146).
Позивачем на підтверження наявності складських та офісних приміщень, надано договори суборенди нежитлових приміщень, укладених, зокрема, ТОВ "Фабія-К", ТОВ "Логістична Група", ТОВ "Сонкей", ТОВ "Будпром-Інвест" з ТОВ "НВФ Персона" та ТОВ "Фабія-К" з ТОВ "Тінексейл".
Суд вважає, такі висновки безпідставними та необґрунтованими, оскільки останні носять характер припущень та не підтверджені жодними належними доказами, зокрема податковим органом не проводилась ані перевірка діяльності вказаних контрагентів, ані зустрічна звірка по взаємовідносинах з Позивачем.
Такі висновки без встановлення у судовому порядку будь-яких висновків стосовно документального підтвердження та реальності господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків є необґрунтованими.
Стосовно відсутності основних засобів та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності у контрагента Позивача слід зазначити, що доводи, викладені в акті перевірки, не містять жодних посилань про виявлені порушення з боку Позивача.
При цьому чинним законодавством України не передбачено обов'язку платника податків, а також не надано йому права перевіряти достовірність даних, які вказуються контрагентом в його первинних документах, перевіряти наявність трудових ресурсів, матеріально-технічної бази, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах. Це саме стосується і перевірки платником податків намірів контрагентів щодо сплати ними державі податків.
Виходячи з вищевикладеного, зважаючи на наявність у позивача, належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, вбачається, що позивачем виконані всі умови для віднесення відповідних сум до витрат та податкового кредиту з операцій придбання ТМЦ, у зв'язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, про що прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з вимогами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина друга цієї ж статті говорить про те, шо в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.12.2017 року № НОМЕР_1.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.12.2017 року № НОМЕР_2.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стандарт» (ЄДРПОУ-25513947) судовий збір в розмірі 222 160 (двісті двадцять дві тисячі сто шістдесят) гривень 08 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1