Справа № 807/702/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/12000/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року (головуючий суддя: Рейті С.І., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту постанови - 13.11.2017) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, третя особа Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА в Закарпатській області щодо не здійснення виплати судді Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_3. суддівської винагороди за січень-квітень 2017 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік», стягнути з ТУ ДСА в Закарпатській області на користь позивача недоплачену суддівську винагороду за січень-квітень 2017 року, постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди допустити до негайного виконання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за січень-квітень 2017 року позивачу виплачена суддівська винагорода, з урахуванням надбавок та доплат, передбачених законодавством, виходячи з розміру посадового окладу 16000 грн - тобто з розміру окладу, що відповідає 10-ти прожиткових мінімумів доходів громадян. Однак, посадовий оклад належить обраховувати з огляду на розмір, що визначений ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який має становити 10 мінімальних заробітних плат.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 адміністративний позов задоволено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідача та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, постанову незаконною та необґрунтованою, має місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) розрахунковою величиною, згідно якою повинна встановлюватися суддівська винагорода суддям, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Тому, вважає, що суддівську винагороду за січень-квітень 2017 року нараховано у розмірі встановленому чинним законодавством.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 Указом Президента України № 336/2012 від 18.12.2012 призначена на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області строком на 5 років. Наказом Голови Свалявського районного суду № 41 від 06.06.2012 позивач зарахована в штат вказаного суду.

У січні-квітні 2017 року позивач отримала суддівську винагороду, розраховану з розміру посадового окладу - 16000 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки відповідач порушив гарантоване державою право позивача на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності, що виявилось в застосуванні при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди за січень-квітень 2017 року п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІ та невиконанні п. 23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закону 1402-VIII).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п. 22 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 23 зазначеного Розділу Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Частиною 3 ст. 133 Закону № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно матеріалів справи, позивач не проходила кваліфікаційного оцінювання, цей факт не заперечується сторонами, у зв'язку з чим її посадовий оклад визначається відповідно до розміру встановленого ч. 3 ст. 133 Закону №2453-VI, однак з урахуванням наступних положень.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200 грн.

Згідно з ст. 7 цього Закону з 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі - 1600 грн.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, що набрав чинності з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини така застосовується у розмірі 1600 гривень.

Водночас п. 9 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ визначено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом такі застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Зважаючи на вищенаведені положення Закону № 1774-VІІІ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з прийняттям цього Закону законодавець змінив підхід до визначення розміру суддівської винагороди, здійснивши перехід від обрахування його у відповідності до мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, - на прожитковий мінімум для працездатних осіб, зокрема, шляхом внесення відповідних змін до Закону № 1402-VІІІ, які відображенні у його «Прикінцевих та перехідних положеннях».

Крім того, п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 148 Закону № 1402-VIII встановлено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, так як, обрахування позивачу розміру суддівської винагороди відповідає приписам чинного законодавства, а оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» видатки на оплату суддівської винагороди суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000 грн, не передбачені, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № К/9901/112/17.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі № 807/702/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Повне судове рішення складено 26.03.2018