Справа № 809/440/18
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2018 р. Справа № 809/440/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Мула Х.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2

про скасування постанови від 20.02.2018 року ВП № 55495192 та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 про скасування постанови від 20.02.2018 року ВП № 55495192 та зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані відсутністю правових підстав для стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця в сумі 101181,30 грн. згідно оскаржуваної постанови, оскільки відповідачем не вжито жодних заходів примусового виконання рішення, які б забезпечили фактичне виконання боржником виконавчого документа майнового характеру, в той час як ОСОБА_3 добровільно сплачено заборгованість за виконавчим документом. У звязку з наведеним, позивач також просить суд зняти арешт з належного їй майна, оскільки арешт з підстав, не визначених частиною 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" може бути знятий виключно за рішенням суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 року дану позовну заяву залишено без руху у звязку з її невідповідністю вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків (а.с.25-28).

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем подано суду заяву разом з додатками (а.с.31-41).

У звязку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі (а.с.1-2).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с.53-59). Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

09.01.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2, за наслідком розгляду заяви ПАТ "ВіЕс Банк" про примусове виконання рішення, відкрито виконавче провадження ВП № 55495192 з виконання виконавчого напису № 3640, виданого 02.11.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ВіЕс Банк" прострочену заборгованість з 26.03.2008 року по 02.11.2017 року за Кредитним договором № 69/17К8, укладеним 26.03.2008 року, з урахуванням усіх додатків та додаткових угод до нього в розмірі, що становить загальну суму еквівалентну 27402,26 доларів США, що станом на 02.11.2017 року (курс НБУ: 1 долар США = 26,878403 грн.), становить 1005313,02 грн. та 6500,00 грн. (а.с.33-34). У пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2018 року ВП № 55495192 зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 101181,30 грн. (а.с.33-34).

Судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження ВП № 55495192 відповідачем здійснено виклик ОСОБА_3 з вимогою зявитись до виконавця 23.01.2018 року з приводу виконавчого документа, що перебуває у виконавчому провадженні останнього (а.с.38-39).

Постановою про арешт майна боржника від 09.01.2018 року ВП № 55495192, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 як боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1112994,32 грн. (а.с.35), про що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за індексним номером 110196351 від 10.01.2018 року (а.с.37) та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 54541876 від 10.01.2018 року (а.с.36).

Згідно супровідного листа від 09.01.2018 № 01-29/2425 вказані документи направлені ОСОБА_3 для виконання та ПАТ "ВіЕс Банк" для відома (а.с.11).

Судом встановлено, що 17.01.2018 року ОСОБА_3 погашено заборгованість перед ПАТ "ВіЕс Банк" за кредитним договором № 69/17К8 від 26.03.2008 року, що підтверджується квитанціями за № 246896 від 17.01.2018 року на суму 5000,00 доларів США еквівалентну 143262,88 грн. та за № 247207 від 17.01.2018 року на суму 32760,00 доларів США еквівалентну 938658,39 грн. (а.с.22).

18.01.2018 року позивач звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 із заявою, в якій просила вчинити відповідні дії для припинення накладеного арешту рухомого та нерухомого майна, скасування винесених постанов в рамках виконавчого провадження з підстав сплати заборгованості.

Листом від 25.01.2018 року за № 01-29/71, позивача повідомлено про скерування до ПАТ "ВіЕс Банк" запиту з метою підтвердження здійсненої ОСОБА_3 платіжної операції, непередбачену законом можливість скасування постанов приватного виконавця, винесених в рамках відкритого виконавчого провадження та необхідність сплати понесених витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця для зняття арешту, накладеного на майно боржника (а.с.41).

20.02.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 закінчено виконавче провадження ВП № 55495192 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", що підтверджується відповідною постановою (а.с.20).

У звязку з тим, що вжитими заходами примусового виконання виконавчого провадження № 55495192 виконавчий напис № 3640, виданий 02.11.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 виконано в повному обсязі, відповідачем, відповідно до статті 3, частини 3 статті 40, статті 45 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 20.02.2018 року ВП № 55495192, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_3 на користь стягувача приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 основну винагороду в сумі 101181,30 грн. (а.с.21).

В рамках реформування системи органів примусового виконання рішень, 02.06.2016 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та Закон України № 1404-VIII "Про виконавче провадження", якими запроваджено в Україні змішану систему виконання рішень шляхом створення інституту приватних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Згідно частини 2 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

У відповідності до частини 3 коментованої статті Закону основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року за № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, який визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 вказаного Порядку передбачено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (частина 4 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Згідно частини 3 статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Вказане положення кореспондується із нормою пункту 9 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (частина 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини 5 коментованої статті Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, згідно частини 3 якої у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження (абзац 3 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Суд звертає увагу, що нормами чинного Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено встановлення строку для добровільного виконання рішення, що носить майновий характер боржником, так як і не встановлено наслідків такого добровільного виконання у вигляді звільнення від сплати основної винагороди приватного виконавця.

Виходячи з наведених норм матеріального права, суд зазначає, що добровільне виконання боржником своїх зобовязань можливе виключно до моменту відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що погашення 17.01.2018 року заборгованості перед ПАТ "ВіЕс Банк" за кредитним договором № 69/17К8 від 26.03.2008 року здійснено ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження, розпочатого приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 09.01.2018 року.

Таким чином, ОСОБА_3 не виконано самостійно взяте за кредитним договором зобовязання шляхом добровільної сплати заборгованості поза межами виконавчого провадження ВП № 55495192.

Суд зауважує, що позивач не був позбавлений можливості добровільного виконання зобовязання до моменту відкриття виконавчого провадження за відповідним виконавчим документом, хоча був обізнаний про наявність такої заборгованості.

Суд не погоджується із твердженнями позивача стосовно невчинення приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення, оскільки згідно постанови про арешт майна боржника від 09.01.2018 року ВП № 55495192 відповідачем звернуто стягнення на майно, що належить ОСОБА_3 шляхом накладення арешту, що, у відповідності до приписів статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", є законодавчо встановленим заходом примусового виконання рішень, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 20.02.2018 року ВП № 55495192, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законом України "Про виконавче провадження".

Суд вважає за доцільне зазначити, що приватний виконавець як субєкт незалежної професійної діяльності самостійно, тобто власним коштом забезпечує себе матеріально-технічними засобами (офісне приміщення, обовязок наявності якого прямо передбачений статтею 26 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; витратні матеріали; офісна техніка; тощо); здійснює виплату заробітної плати помічнику, у випадку його наявності, а також як самозайнята особа зобовязана сплачувати податки та збори, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, позбавлення приватного виконавця основної винагороди з одночасним покладенням на нього обовязкових витрат фактично нівелює принцип матеріального заохочення та права на оплату праці, яке є основоположним у відповідності до положень Конституції України та міжнародних актів.

Також суд зазначає, що частиною 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

З врахуванням наведених норм, суд вказує на відсутність правових підстав для зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_3, накладеного постановою про арешт майна боржника від 09.01.2018 року ВП № 55495192, оскільки передумовою для зняття арешту з майна боржника є сплата основної винагороди приватного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, вул. Леонтовича, 22/44, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200) до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, вул. Василіянок, 60/оф.2, м. Івано-Франківськ, 76018) про скасування постанови від 20.02.2018 року ВП № 55495192 та зобов'язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України подаються безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Матуляк Я.П.