Справа № 711/4890/17
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 711/4890/17 Суддя (судді) першої інстанції: Позарецька С.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Є.І. Мєзєнцев

за участю секретаря Муханькової Т.В.

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Деревянко Людмили Василівни, третя особа: ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовною заявою до інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Деревянко Людмили Василівни (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконними дії відповідача щодо складання відносно позивача постанови № 94 від 06 червня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення; визнання протиправною та скасування постанови № 94 від 06 червня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення; закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Придніпровський районний суд міста Черкаси своєю постановою від 23 листопада 2017 року адміністративний позов залишив без задоволення, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23 листопада 2017 року та постановити нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції не надав оцінки висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 15/17 БТ від 25 жовтня 2017 року, не надав оцінки тому, що його тимчасова споруда не використовується у підприємницькій діяльності і не призначена для того, щоб там перебували люди, а відтак, він мав право на власній земельній ділянці встановити тимчасову споруду площею 110 м2. Що стосується будівельного паспорту, то апелянт зазначив, що він був виданий помилково. Особа, яка його видавала, помилково класифікувала навіс як капітальну споруду. З огляду на викладене, апелянт вважає, що він мав право встановити тимчасову споруду, на яку не потрібні дозвільні документи у галузі будівництва.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Представником позивача були надані суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких він вказував на те, що оскаржувана постанова № 94 від 06 червня 2017 року була прийнята через 6 днів після скасування будівельного паспорту, що підтверджує її незаконність. Також, звертав увагу суду на те, що відповідно до посадової Інструкції відповідача, інспектор мав право призначити експертизу, проте цього не зробив, а відтак дійшов помилкового висновку про те, що будівництво господарської будівлі проведено позивачем з відхиленням від Будівельного паспорту.

Крім того, представник апелянта зазначив про те, що інспектором було порушено строки прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - зміні, з наступних підстав.

Згідно зі звернення гр. ОСОБА_5 від 20 квітня 2017 року, відповідно до направлення для проведення позапланової перевірки № 172-ПП від 16 травня 2017 року, на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 976, відповідач провів позапланову перевірку забудови земельної ділянки, яка належить позивачу, за адресою: АДРЕСА_1. З направленням ОСОБА_2 був ознайомлений належним чином.

16 травня 2017 року при здійсненні перевірки у присутності ОСОБА_2, інспектором був складений акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

В даному акті було зафіксовано, що на земельній ділянці встановлено господарську споруду з розбірних матеріалів розміром, орієнтовно 15 м. х 7 м. Будівництво проведено на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого управлінням ДАБІ у Черкаській області 17 липня 2015 року за № ЧК 13. Вказане будівництво проведено позивачем з відхиленням від будівельного паспорту, виданого відділом регіонального розвитку містобудування та архітектури Чорнобаївської райдержадміністрації 15 липня 2017 року за № 14, а саме: не витримана відстань від сусіднього житлового будинку до вказаної будівлі. Так, замість 8 м відстань становить 4 м, що є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ № 466 від 13 квітня 2011 року.

Даний акт вручено позивачу 16 травня 2017 року під розписку. В даному акті позивач зазначив, що зауважень щодо здійснення перевірки він не має.

Крім того, інспектором було винесено припис № 81 від 16 травня 2017 року про приведення будівництва до вимог чинного законодавства.

Відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення № 95 від 16 травня 2017 року, який отримано позивачем цього ж дня, про що свідчить його підпис.

В даному протоколі була визначена дата його розгляду - 05 червня 2017 року, час та місце.

16 травня 2017 року позивачем надавалися відповідачу письмові пояснення, в яких він вказав, що в 2016 році з відхиленням від будівельного паспорту ним встановлено тимчасовий навіс на відстані 4 м. від сусіднього житлового будинку. У заяві зазначив про можливість винесення постанови без його присутності.

При здійсненні перевірки, окрім письмових пояснень, ОСОБА_2 були надані інспектору правовстановлюючі документи на земельну ділянку, повідомлення про початок будівельних робіт та інші документи.

ОСОБА_2 також було видано будівельний паспорт на будівництво господарської споруди. Як зазначено на схемі забудови земельної ділянки та пояснювальної записки до цього паспорту, йому було дозволено на власній земельній ділянці будівництво господарської будівлі, розмірами 15,10 м. х 7,30 м., площа забудови складає 110, 23 м2, загальна площа складає 106 м2. При цьому, будівля повинна була мати подушку як основу фундаменту та бетонну заливку. Матеріали стін та даху передбачалися з металопрофілю. Також, будівля мала бути збудована на відстані 6 м. від межі сусіднього домоволодіння. Згідно схеми забудови кінцева відстань між запроектованою будівлею позивача та існуючою будівлею сусіднього домоволодіння ОСОБА_5 мала становити 8 м.

На підставі викладеного, відповідач виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення № 94 від 06 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 5 ст. 96 КУпАП за порушення ч. 1 п. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ № 466 від 13 квітня 2011 року (в ред. постанови КМУ № 747 від 26 серпня 2015 року). Також цією постановою на нього було накладено штраф в розмірі 4 250 грн. Вказану постанову ОСОБА_2 отримав 09 червня 2017 року.

Не погоджуючись з такою постановою позивач звернувся до суду про її скасування.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття державного архітектурно-будівельного контролю міститься у ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) в редакції, чинній на час перевірки позивача, та означає сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Частиною 2 ст. 41 Закону № 3038-VI встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23 травня 2011 року (далі - Порядок № 553) позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції.

Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів.

За приписами п.п. 16, 17 Порядку № 553 встановлено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, встановлених цим Порядком.

Згідно з п. 17 Порядку № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Пунктом 18 Порядку № 553 встановлено, що акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю. Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку та суб'єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку (п. 19 Порядку № 553).

Відповідно до п. 20 Порядку № 553 протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України.

Якщо суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід'ємною частиною такого акта. У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю робить у акті відповідний запис. У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акта та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням (п. 21 Порядку № 553).

Перевіркою було встановлено, що позивач порушив умови будівельного паспорту та збудував споруду на відстані орієнтовно 4 м. від межі. Крім того, наявна споруда фактично має площу 15 м. х 7 м., тобто - 105 м2, що не відповідає положенням п. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за яким передбачено, що тимчасова споруда торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Як було зазначено вище, позивач Акт перевірки підписав без зауважень.

Частина 5 ст. 96 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п'ятдесяти до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач обґрунтовано виніс оскаржувану постанову та притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

Що стосується доводів апелянта про те, що управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області було прийнято рішення про скасування дії будівельного паспорту № 14 від 16 липня 2015 року, а відтак позивач провівши будівельні роботи не порушував будівельних норм, то з цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 27 Закону № 3038-VI забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України

З даних законодавчих норм убачається, що позивач, забудовуючи свою земельну ділянку повинен був отримати будівельний паспорт.

Враховуючи те, що дія будівельного паспорту № 14 від 16 липня 2015 року, виданого на ім'я позивача була скасована, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що він не мав права проводити будівельні роботи за його відсутності, що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI.

Окремо, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону № 3038-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр). Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання.

Доступ користувачів до даних реєстру здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Так, колегія суддів зазначає про те, що позивач, перед тим як проводити будівельні роботи мав право доступу до єдиного реєстру документів та міг пересвідчитися у наявності або відсутності будівельного паспорту. Проте таких дій позивач не вчинив, а отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач провів будівельні роботи за відсутності будівельного паспорту, що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI.

Що стосується ж доводів представника апелянта про те, що суд першої інстанції не надав оцінку наявному у матеріалах справи висновку експертного будівельного-технічного дослідження № 15/17 БТ від 25 жовтня 2017 року, то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Як убачається з даного експертного висновку, то він був зроблений у позасудовому порядку.

Так, ч. 1 ст. 81 КАС України, в редакції до 15 грудня 2017 року, передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Тобто, колегія суддів зазначає, що ст. 81 КАС України, в редакції до 15 грудня 2017 року, передбачала призначення експертизи саме судом, а не проведення її у позасудовому порядку.

Матеріали справи містять ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23 листопада 2017 року, якою було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи.

В даній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що оцінка всім доказам, у тому числі висновку експертного будівельного-технічного дослідження, буде надана при вирішені спору по суті.

Як убачається з оскаржуваної постанови суду, оцінка експертному будівельно-технічному дослідженню № 15/17 БТ від 25 жовтня 2017 року не надавалася, тому суд апеляційної інстанції, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, вважає за необхідне надати відповідну правову оцінку зазначеному експертному висновку.

На час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції, діють норми КАС України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 104 КАС України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що експерт повинен бути обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Перевіривши експертне будівельно-технічне дослідження № 15/17 БТ від 25 жовтня 2017 року, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в ньому відсутні будь - які посилання на те, що експерт ОСОБА_7 була попереджена або обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Таким чином у суду є сумніви в тому, що дане експертне дослідження було проведено об'єктивно та неупереджено, а тому суд апеляційної інстанції не бере його до уваги.

Що стосується доводів апелянта про те, що тимчасова споруда не використовується у підприємницькій діяльності і не призначена для того, щоб там перебували люди, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, оскільки позивач не надав жодних доказів того, що така споруда не використовується у його підприємницькій діяльності.

Щодо твердження представника апелянта про те, що відповідно до посадової Інструкції відповідача, інспектор мав право призначити експертизу, проте цього не зробив, а тому дійшов помилкового висновку про те, що будівництво господарської будівлі проведено позивачем з відхиленням від Будівельного паспорту, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вимоги даної інструкції вказують на право інспектора призначити експертизи, а не на його обов'язок.

Представник апелянта звертав увагу суду на те, що згідно абз. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення. Оскільки «навіс» був встановлений у 2016 році, а оскаржувана постанова була прийнята у червні 2017 року, то представник вважає, що відповідач пропустив строк прийняття такої постанови більш ніж на рік, а відтак вона є протиправною.

Суд апеляційної інстанції з даного приводу звертає увагу на те, що будівництво господарської споруди з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI розпочалося у 2016 році, а тому суд вважає таке порушення триваючим. Дане правопорушення було виявлено відповідачем 16 травня 2017 року за результатами проведеної позапланової перевірки.

Відповідно до абз. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Таким чином, оскільки порушення п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI, вчинене позивачем, відповідач виявив 16 травня 2017 року, а оскаржувану постанову № 94 виніс 06 червня 2017 року, то суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова прийнята в межах двомісячного терміну, тобто відповідачем дотримано передбачений абз. 1 ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення.

Також, представник апелянта зазначав про те, що відповідач по справі 16 травня 2017 року вручила позивачу припис № 81, у якому вимагалося усунути порушення будівельних норм до 16 листопада 2017 року, однак оскаржувану постанову № 94 відповідач прийняв 06 червня 2017 року, тобто апелянт вважає, що відповідач сам встановив строк для усунення порушень, проте не дочекавшись його спливу, виніс оскаржувану постанову, що є також підставою для скасування постанови № 94.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи помилковими, оскільки як зазначалося вище, відповідно до абз. 1 ч. 38 КУпАП при триваючому правопорушенні адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня його виявлення. Порушення позивачем п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI відповідач виявив 16 травня 2017 року, а тому повинен був винести постанову про адміністративне стягнення не пізніше двох місяців з дня проведення позапланової перевірки, що і було ним зроблено без порушень вимог абз. 1 ч. 38 КУпАП.

Окремо, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваної постанови зазначив, що судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України, проте не зазначив з кого та на чию користь, і в якому розмірі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при подачі позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору, а у його позові було відмовлено, а відтак питання судового збору у даному випадку не вирішується.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи, які мають значення для її вирішення, проте помилково у резолютивні частині постанови вказано про стягнення судового збору. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - змінити, шляхом виключення з її резолютивної частини 2 абзацу.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або недоведеність матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - змінити.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23 листопада 2017 року - змінити, виключивши з її резолютивної частини другий абзац.

В решті постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26.03.2018 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев