Справа № 182/5732/15-а
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/5732/15-а
Провадження № 2-а/0182/57/2018
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
14.03.2018 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді - Рунчевої О.В.
секретаря - Дуброва А.В.
за участю позивача - ОСОБА_1
представника позивача - Дятлова А.М.
представника відповідача - Савельєвої С.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 1-2), який згодом неодноразово уточнював (а.с. 62-63, а.с.154-155), остаточно просив суд:
- визнати дії відповідача про анулювання посвідчення серії НОМЕР_1 в ЄДРП, виданого Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом - незаконними;
- визнати його інвалідом війни на підставі ст. ст. 7,10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язати відповідача замінити посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого на його ім`я на посвідчення інваліда війни.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 2 грудня 1996 року Дніпропетровським військовим комісаріатом, його було визнано інвалідом ІІ групи.
На підставі рішення суду від 25 червня 1998 року військовим комісаріатом внесено запис в особові відмітки, що він є інвалідом ІІ групи безстроково. Інвалідність отримана в період проходження військової служби, при виконанні службових обов`язків.
Зазначає, що фактично цим посвідченням було підтверджено його статус інваліда війни. Відповідачем було незаконно анульоване вказане посвідчення та закінчено строк його дії.
Вважає, що статус інваліда війни він отримав відповідно до ст. ст. 7,10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Він звертався до Дніпропетровського військового комісаріату та місцевих органів влади для встановлення статусу інваліду війни, але безрезультатно.
21 жовтня 2015 року на адресу суду від Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради надійшли заперечення на позов ОСОБА_1 (а.с. 34-35), згідно яких просять в задоволенні позову відмовити та провадження по справі закрити.
Свої вимоги мотивують тим, що позивач неодноразово звертався з питанням про встановлення статусу інваліда війни та надання відповідних пільг до комісії з розгляду питань, пов`язаних з визначенням статусу осіб та права на пільги при Управлінні та до судів різних інстанцій; з питанням про видачу посвідчення інваліда війни неодноразово до Нікопольського міськрайонного суду.
Також в матеріалах справи наявні клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі ст.ст. 99, 100 КАС України ( в редакції, що діяла на момент подання позову), уточнення до заперечення Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради від 18 травня 016 року (а.с. 78-86).
З 15 грудня 2017 року діє Адміністративний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.10 ч.1 Перехідних Положень справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Дятлов А.М. у судовому засіданні кожен окремо уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Савельєва С.Д. у судовому засіданні проти задоволення вимог заперечувала, просила застосувати строки позовної давності та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено судом, постановою 24 Військово-лікарської комісії Сибірського військового округу від 20 травня 1988 року за № 1302 у ОСОБА_1 були встановлені захворювання, отримані ним під час проходження військової служби.
Наказом Головнокомандувача ВМФ № 0615 від 24 червня 1988 року він був звільнений з посади помічника ведучого інженера 2653 військового представництва.
Питання, щодо можливості змін причинного зв`язку його захворювання, були розглянути 21 жовтня 1998 року 15 Окружною військово-лікарською комісією та 17 січня 2002 року Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України, які не знайшли підстав пов`язати його захворювання з виконанням обов`язків військової служби.
Дніпропетровським військовим комісаріатом ОСОБА_1 було видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 02 грудня 1996 року, в якому йому визначено статус пенсіонера-військовослужбовця та призначена пенсія по інвалідності 2 групи, отриманої в період проходження військової служби.
Дане посвідчення дає ОСОБА_1 право на пільги відповідно до п. 2 ст. 3 закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Вищевказані обставини встановлені рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2014 року по цивільній справі № 2-а-740/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, що набрало законної сили, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України не доказуються при розгляді іншої справи.
Крім того, суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що він має статус інваліда війни з наступних підстав.
Так, Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у статті 7 визначений вичерпний перелік осіб, які належать до інвалідів війни. Головним критерієм для визначення осіб інвалідами війни є інвалідність, що встановлена внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України.
В той же час, з документів ОСОБА_1 вбачається, що він участь у бойових діях не приймав.
Посилання позивача на рішення Нікопольського міськрайонного суду від 04 травня 2005 року яким йому було встановлено факт, що він являється інвалідом війни (а.с. 11) суд не бере до уваги, оскільки ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2006 року заява прокурора м. Нікополя про перегляд судового рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2005 року за нововиявленими обставинами була задоволена та рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2005 року по цивільній справі № 2-8362/05 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що ОСОБА_1 є інвалідом війни було скасовано (а.с. 36).

Також судом встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2014 року у справі № 2-а-740/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, що набрало законної сили було встановлено, щона підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2006 року було закрите провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що інвалідність заявника отримана ним під час проходження військової служби та захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби. Дана ухвала набула чинності 06 червня 2006 року.

Крім того, позивач посилається на рішення суду від 25 червня 1998 року на підставі якого, військовим комісаріатом було внесено запис в особові відмітки, що він є інвалідом ІІ групи безстроково та інвалідність ним отримана в період проходження військової служби, при виконанні службових обов`язків також скасовано.
Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідач законно анулював посвідчення серії НОМЕР_1 , яке було видано ОСОБА_1 на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2005 року.

Крім того, суд вважає, що відповідачем правомірно було відмовлено ОСОБА_1 в заміні посвідчення серії НОМЕР_1 на посвідчення інваліда війни, так як підстави для встановлення йому статусу інваліда війни згідно статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні.

До того ж, відповідно до статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Станом на день звернення позивача до суду сплинуло більше десяти років з дня коли ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав.

Клопотання про поновлення строку для звернення до суду ні позивачем ОСОБА_1 ні його представником ОСОБА_2 не заявлялося.

Таким чином, керуючись Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 7, 77, 122, 245-247, 251, 293 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В позові ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя: О. В. Рунчева