Справа № 815/135/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/135/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року о 14 год. 53 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська,22) до Одеської митниці Державної фіскальної служби (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-А), Державної фіскальної служби України (, місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Львівська площа,8) про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року; визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці ДФС, яка полягала у нескасуванні Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року відповідно до частини 10 статті 55 МК України та визнання протиправним та скасування Рішення Державної фіскальної служби України №30490/6/99-99-19-02-01-15 від 18 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 09 січня 2018 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Одеської митниці Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року; визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці ДФС, яка полягала у нескасуванні рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року відповідно до частини 10 статті 55 МК України та визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України №30490/6/99-99-19-02-01-15 від 18 грудня 2017 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 жовтня 2012 року між Позивачем та Dawood Exports (Pvt) Ltd., компанією, зареєстрованою в Ісламській республіці Пакистан (надалі - «Продавець») був укладений контракт №1012/12 від 12 жовтня 2012 року (надалі - «Контракт»), відповідно до якого Продавець продає Позивачу тканини власного виробництва. Строк дії Контракту був продовжений відповідно до пункту 1 Додаткової угоди №1012/12/4 від 11 жовтня 2016 року до Контракту. Відповідно до Додаткової угоди №275 від 09 серпня 2017 року до Контракту, Продавець продав Позивачу наступну тканину власного виробництва: (1) вибивна тканина полотняного переплетення з вмістом волокон бавовни 70% та синтетичних текстурованих ниток поліефіру 30%, поверхнева щільність 165+5 г/м2, ширина рулону 180 см, без покриття та просочення, не призначена для дитячого асортименту, в кількості 46 248,0 пог.м, 83 246,4 м2 сток (1*1), країна виробництва: РК, виробник: Продавець, за ціною 3,50 доларів США за 1 кг; (надалі-Товар1) тканина бавовняна 100% з поврехневою щільністю 170+5 г/м2, вибивна, полотняного переплетення, без покриття, без просочення, не призначена для дитячого асортименту, завширшки 180 см, в кількості 11 000,0 пог.м, 19 8000,0 м2, сток (1*1), країна виробництва: РК, виробник: Продавець, за ціною 3,50 доларів США за 1 кг (надалі - «Товар 2»).

Загальна вартість Товару 1 та Товару 2 згідно з пунктами 2,1 та 3 Додаткової угоди 281 та Інвойсом №АM-1017-2017 від 09 серпня 2017 року склала 59 895,50 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CFR м. Іллічівськ, Україна (Incoterms 2000).

Також у позовній заяві позивач зазначив, що з метою здійснення митного оформлення товару для підтвердження його митної вартості до Одеської митниці ДФС була подана митна декларація ІМ40ДЕ №UA 500010/2017/006981 від 28 вересня 2017 року, в якій позивачем був зазначений Товар 1 та Товар 2 та їх загальна митна вартість у гривневому еквіваленті станом на 28 вересня 2017 року в розмірі 1585 603,39 грн., визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості, на підтвердження чого позивачем були надані відповідні документи, які, на думку позивача, містять обєктивні відомості про складові митної вартості Товару 1 та Товару 2, що, в свою чергу, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.

Між тим, за результатами перевірки №UA 500010/2017/006981 від 28 вересня 2017 року та документів, що підтверджують визначену митну вартість товару митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року та Картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500010/2017/00081 від 03 жовтня 2017 року, якою відмовлено в прийнятті митної декларації, з підстав того, що позивачем подані документи при поданні митної декларації, які містять розбіжності та не всі відомості, що підтверджують заявлену митну вартість Товару 1 та Товару 2 в розмірі 59 895,50 доларів США, а саме: вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, повязаних із пакуванням; вартість страхування; витрати навантаження Товару 1 та Товару 2, повязані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України.

В той час, позивач відповідно до частини 7 статті 55 МК України подано нову митну декларацію ІМ40ДЕ №UA 500010/2017/007059 від 4 жовтня 2017 року та сплачено фінансову гарантію для забезпечення сплати позивачем митних платежів у розмірі для Товару №1 у розмірі 81 817,69 грн. для Товару №2 у розмірі 20 288, 94 грн.

Окрім того, позивач зазначив, що 13 листопада 2017 року звернувся до Одеської митниці з листом про надання додаткових документів, які підтверджують заявлені митну вартість Товару1 та Товару 2, який отримано 17 листопада 2017 року, проте обґрунтовану відмову відповідач надав лише 27 листопада 2017 року, тобто з порушенням строку визначеного ч. 9 ст. 55 МК України.

Також, позивачем 02 листопада 2017 року була подана скарга до Державної фіскальної служби України на рішення про коригування митної вартості, на яку 26 грудня 2017 року позивач отримав рішення про відмову в задоволенні скарги. Позивач вважає, зазначене рішення необґрунтованим, необєктивним, прийнятим з порушенням строків, незаконним та таким, що порушує права позивача.

Ухвалою суду від 11 січня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження.

В межах підготовчого провадження, відповідач Одеська митниця подав відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. У відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам у справі, Одеська митниця діяла в порядку, спосіб та в межах, наданих законом повноважень, а тому не належать задоволенню в повному обсязі.

В свою чергу, позивач, в межах підготовчого провадження подав суду відповідь на відзив з додатковим обґрунтуванням своїх доводів.

В свою чергу, відповідач Одеська митниця подала заперечення з додатковими доводами на обґрунтування своїх заперечень.

Також в межах підготовчого провадження, до суду 23 лютого 2018 року (вхід. № 5340/18) від представника Державної фіскальної служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позов не визнає, вважає, що її дії були правомірними, оскаржуване рішення прийняте відповідно до приписів чинного законодавства, з дотриманням процедури, встановленої чинним законодавством, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Ухвалою, що занесена до протоколу судового засідання 23 лютого 2018 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20 березня 2018 року.

Представник позивача на відкритому судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовні заяві та відповіді на відзив.

У вступному слові, представник позивача зазначив, що документи подані для митного оформлення Товару 1 та Товар 2 відповідають вимогам ст. 53 Митного кодексу України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей, а тому визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення здійснено з порушенням вимог митного законодавства. Ті підстави, з яких відповідачі відмовили в митному оформленні за першим методом не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки страхування взагалі не здійснювалось, маркування та упаковка входять до вартості товару, що зазначено в Контракті, витрати, повязані з транспортуванням та вантаженням на борт, ними не були понесені. Щодо бездіяльності Одеської митниці, представник позивача зазначив, що відповідачем був порушений пятиденний строк подачі відповіді на їх лист, встановлений приписами ч. 9 ст. 55 МК України. Також представник позивача зазначив, що Державна фіскальна служба України прийняло рішення за результатами скарги з порушенням встановлених чинним законодавством строку розгляду таких скарг, рішення відповідача невмотивовано та ґрунтується на доказах, яких не існує.

Щодо застосованих методів для митного оформлення товарів, представник позивача зазначив, що обираючи другорядний метод: за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів відповідач Одеська митниця не обґрунтувала свій вибір відповідної митної декларації, крім того, для одного із товару була взята митна декларація підприємства позивача, яка в подальшому була скасована в судовому порядку.

Представник відповідача - Одеської митниці ДФС України на відкритому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що під час митного контролю товарів за митною декларацією (МД) № UA500010/2017/006981 від 28.09.2017 року, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: у наданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо включення або не включення вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, повязаних з пакуванням до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, транспортних документах тощо відсутні будь-яка інформація щодо здійснення нездійснення страхування оцінюваних товарі під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товарів; у наданих до митного оформлення документів (контракті, інвойсі, пакувальному листі) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення або відсутності даних щодо витрат та навантаження оцінюваних товарів, повязані з транспортуванням до порту ввезення на митну територію України внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товарів відповідно до умов ч. 1 ст. 54 МК України. Вищенаведені розбіжності були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органом доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Стосовно позовної вимоги щодо бездіяльності, відповідач у вступному слові показала, що відповідь була надана позивачу своєчасно, з урахуванням того, що 18,19 листопада 2017 року були вихідними днями, облік часу робочих днів почався з 20 листопада 2017 року, протягом трьох робочих днів 22 листопада 2011 року була надана відповідь позивачу.

З цих підстав, представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Під час судового засідання представник Державної фіскальної служби України позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, викладених у відзиву на позовну заяву, зазначивши, що враховуючи наявність підстав, передбачених ч. 6 ст. 54 МК України, Одеською митницею відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та прийнято рішення про коригування митної вартості, та за результатами перевірки скарги ТОВ «Текссол-С» ДФС України направлено запит до митної адміністрації Пакистану щодо підтвердження ідентичності поданих до митного контролю документів за митною декларацією (МД) № UA500010/2017/006981 від 28.09.2017 року, та враховуючи вищевикладені обставини повідомлено позивача про відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості.

Окрім того, представник відповідача зазначив, що аналіз норм Митного кодексу України дає підстави для висновку, що рішення прийняте за результатами адміністративного оскарження рішення про коригування митної вартості товарів не породжує для декларанта будь-яких обовязків, таким є рішення про коригування митної вартості, за результатами винесення якого декларанту визначається числове значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів та зборів, в звязку з чим при прийнятті рішення №30490/6/99-99-19-02-01-15 від 18.12.2017 року ДФС діяла на підставі, у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення учасників справи, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив такі факти та обставини.

12 жовтня 2012 року між Позивачем та Dawood Exports (Pvt) Ltd., компанією, зареєстрованою в Ісламській республіці Пакистан, (надалі - «Продавець»), був укладений контракт №1012/12 від 12 жовтня 2012 року (надалі - «Контракт»), відповідно до якого Продавець продає Позивачу тканини власного виробництва (а.с.16-17).

Відповідно до п. 3 цього Контракту, ціна товару включає вартість товару, упаковки, маркування та доставки. Згідно з п. 5 цього Контракту, продавець зобовязаний передати вантаж отримувачу такі документи: комерційний рахунок (інвойс), коносамент, специфікація, упакований лист, сертифікат походження, сертифікат якості.

Строк дії Контракту був продовжений відповідно до пункту 1 Додаткової угоди №1012/12/4 від 11 жовтня 2016 року до Контракту (надалі - «Додаткова угода») (а.с.18).

Суд встановив, що відповідно до Додаткової угоди №275 від 09 серпня 2017 року до Контракту, Продавець продав Позивачу наступну тканину власного виробництва: (1) вибивна тканина полотняного переплетення з вмістом волокон бавовни 70% та синтетичних текстурованих ниток поліефіру 30%, поверхнева щільність 165+5 г/м2, ширина рулону 180 см, без покриття та просочення, не призначена для дитячого асортименту, в кількості 46 248,0 пог.м,83 246,4 м2 сток (1*1), країна виробництва : РК, виробник: Продавець, за ціною 3,50 доларів США за 1 кг; (2) тканина бавовняна 100% з поверхневою щільністю 170+5 г/м2, вибивна, полотняного переплетення, без покриття, без просочення, не призначена для дитячого асортименту, завширшки 180 см, в кількості 11 000,0 пог.м, 19 8000,0 м2, сток (1*1), країна виробництва: РК, виробник: Продавець, за ціною 3,50 доларів США за 1 кг.

На виконання умов зазначеного Договору декларантом, з метою митного оформлення товару для підтвердження його митної вартості було подано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA 500010/2017/006981 від 28 вересня 2017 року (а.с.13-14), в якій Позивачем був зазначений Товар 1 та Товар 2 та їх загальна митна вартість у гривневому еквіваленті станом на 28 вересня 2017 року в розмірі 1585 603,39 грн., визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості, на підтвердження чого позивачем були надані відповідні документи: зовнішньоекономічний контракт №1012/12 від 12.10.2012 року, інвойс від 09.08.2017 року №АМ-1017-2017, коносамент (а.с.10) та інші документи, як зазначено в оскаржуваному рішенні.

Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року, у звязку з чим, митна вартість оцінюваних товарів була визначена за резервним методом до Товару №1, до Товару №2 за другорядним методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (а.с. 30) та складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500010/2017/00081 (а.с. 31-32).

03.10.2017 року позивачем було надіслано бухгалтерську довідку від 02.10.2017 року №0210, прейскурант (прайс-лист) виробника товару, експертний висновок Київської торгово-промислової плати України від 02.10.2017 року №ц-800, а також лист від 03.10.2017 року №0310/17-01, на спростування встановлених відповідачем розбіжностей.

Суд встановив, що позивач звернувся до Одеської митниці з листом від 13.11.2017 року з проханням винести письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості товару в розмірі 59 895, 50 доларів США та скасувати рішення № UA 500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року, додавши до нього SWIFT від 03.11.2017 року про оплату за товар (а.с. 38,39).

Одеська митниця надала відповідь позивачу листом від 22.11.2017 року № 4623/10/15-70-61 (а.с.40-42), в якому відповідач повідомив, що після розгляду поданих додаткових документів у митного органу не має підстав для визнання заявленої митної вартості та скасування свого рішення. Згідно з відомості Укрпошта цей лист був прийнятий для відправлення позивачу 27.11.2017 року (а.с. 44).

Суд встановив, що 02 листопада 2017 року ТОВ «Текссол-С» подано скаргу до Державної фіскальної служби України на рішення про коригування митної вартості, розгляд якої був продовжений листом від 12.12.2017 року (а.с. 45) та на яку 26 грудня 2017 року позивач отримав рішення ДФС №30490/6/99-99-19-02-01-15 від 18.12.2017 року про розгляд скарги (а.с. 46-47).

Перевіряючи правомірність заявлених позовних вимог, проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вислухавши представників сторін, суд зробив такі висновки.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України (надалі - МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.

До митної справи, відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, 24 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями Митного кодексу України, орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 зазначеної статті Кодексу, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Таким чином, орган доходів і зборів має право вимагати від декларанта додаткові документи при наявності визначених законом підстав, визначених ч. 3 ст. 53 МК України.

Частиною першою статті 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 337 МК України визначено, що контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Суд встановив, що підтверджено матеріалами справи, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом за МД №UA500010/2017/00698 від 28.09.2017 року, було встановлено, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема, в наданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо включення або не включення вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, повязаних з пакуванням до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, транспортних документах тощо відсутні будь-яка інформація щодо здійснення/нездійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товарів; у наданих до митного оформлення документів (контракті, інвойсі, пакувальному листі) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення або відсутності даних щодо витрат та навантаження оцінюваних товарів, повязані з транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, що виключало можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч. 1 ст. 54 МК України.

Декларанту було запропоновано, відповідно до п. 3 ст. 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості потягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

- виписку з бухгалтерської документації;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Суд встановив, що 03.10.2017 року позивачем було надіслано відповідачу бухгалтерську довідку від 02.10.2017 року №0210, прейскурант (прайс-лист) виробника товару, експертний висновок Київської торгово-промислової плати України від 02.10.2017 року №ц-800, а також лист від 03.10.2017 року №0310/17-01, проте, встановлені розбіжності, які були виявлені не спростовані наданими документами.

Оцінивши докази, що надані сторонами в межах предмету доказування, суд дійшов висновку, що Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року є правомірним з таких підстав.

Суд встановив, що відповідно до наданого інвойсу від 09.08.2017 № АМ-2017-2017 поставка товару здійснювалась на умовах CFR Іллічівськ.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), умови поставки CFR - COST AND FREIGHT (... named port of destination) - ВАРТІСТЬ І ФРАХТ (... назва порту призначення) означають, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь- які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця.

Отже, згідно з обраними умовами поставки CFR вартість страхування не включена у вартість товарів.

Відповідно до розділу V Додатку до рекомендації № 1 "Формуляр-зразок Організації Обєднаних Націй для зовнішньоторговельних документів. Керівні принципи для застосування" (2001), основними документами, які необхідні для страхування товарів під час здійснення зовнішньоторговельних операцій є угоди про страхування (договір про страхування, страховий поліс, страховий сертифікат); повідомлення про страхування, ковернот: документи адміністративного характеру (повідомлення про страхову премію, рахунок-фактура страховика).

Пунктами 2, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу).

Також пунктом 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, до документів, які підтверджують митну вартість товарів, віднесені страхові документи (якщо здійснювалося страхування), а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до пункту 2 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), яке затверджене наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.09.2001 за № 833/6024), за домовленістю сторін у договорі (контракті) можуть визначатися додаткові умови, зокрема умови, що стосуються страхування.

В пункті 21 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/ТRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) зазначено, що точний зміст переліку витрат залежить від застосовуваних умов поставки.

В пункті 22 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/ТRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) показано у якому порядку можуть зазначатися суми по рахунку, додаткові витрати та вирахування (в тому числі зазначаються витрати на страхування та інші витрати).

Відповідно до положень статей 134, 137, 138 Кодексу торговельного мореплавства України від 23.05.1995 № 176/95-ВР, після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобов'язані видати відправнику коносамент, який є доказом приймання перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті, а також документом, що підтверджує наявність і зміст договору морського перевезення вантажу. У коносаменті зазначаються фрахт та інші належні перевізнику платежі або зазначення, що фрахт повинен бути сплачений згідно з умовами, викладеними в рейсовому чартері або іншому документі, чи зазначення, що фрахт повністю сплачено.

Отже, положення вищезазначених міжнародних документів та норм законодавства України передбачають зазначення достовірних відомостей про вартість товарів (в тому і про точний розмір витрат на страхування товарів) в зовнішньоекономічному договорі (контракті), в рахунку-Фактурі (інвойсі), транспортних документах тощо, а тому відсутність у поданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відомостей про здійснення або нездійснення витрат на страхування, виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ.

Також під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією встановлено, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення або відсутні дані щодо витрат на навантаження оцінюваних товарів, повязані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

В частині 10 статті 58 Митного кодексу України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, до яких зокрема, віднесені витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Пунктами 2, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу).

В пункті 21 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/TRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) зазначено, що точний зміст переліку витрат залежить від застосовуваних умов поставки.

В пункті 22 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/RADE/148) (Женева, вересень 1983 року) показано, у якому порядку можуть зазначатися суми по рахунку, додаткові витрати та вирахування (в тому числі зазначаються витрати на навантаження товарів, повязані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України та інші витрати).

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Отже, положення вищезазначених міжнародних документів та норм законодавства України передбачають зазначення достовірних відомостей про вартість товарів (в тому числі і про витрати на навантаження товарів, повязані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України) в зовнішньоекономічному договорі (контракті), в рахунку-фактурі (інвойсі). пакувальному листі тощо, а тому відсутність у поданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі) відомостей про витрати на навантаження товарів, повязані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України витрати на навантаження товарів, повязані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України.

Також позивачем не доведено, що маркування та упаковка товару включені до його вартості. Відповідно до п. 3 цього Контракту, ціна товару включає вартість товару, упаковки, маркування та доставки. В свою чергу, згідно з п. 5 цього Контракту, продавець зобовязаний передати вантаж отримувачу такі документи: комерційний рахунок (інвойс), коносамент, специфікація, упакований лист, сертифікат походження, сертифікат якості. Між тим, із доданих до митного оформлення наявність таких документів не встановлена.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до наданих позивачем 03.10.2017 року додаткових документів, а саме: бухгалтерської довідки від 02.10.2017 року №0210, прейскуранту (прайс-лист) виробника товару, експертного висновку Київської торгово-промислової плати України від 02.10.2017 року №ц-800, а також листа від 03.10.2017 року №0310/17-01, судом встановлено, що розбіжності, які були виявлені не спростовано наданими документами.

Так, пунктом 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 передбачено, що оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому, оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Також пунктом 53 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 передбачено, що залежно від обраних методичних підходів та методів оцінки оцінювач повинен зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об'єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно об'єкта оцінки та подібного майна, відомості про економічні характеристики об'єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об'єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання).

Однак, експертний висновок Київської торгово-промислової палати 02.10.2017 року №ц-800 складений тільки на підставі наданих ТОВ «Текссол-С» копій документів (контракту, інвойсу, коносаменту), у висновку не проаналізовані всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформація про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та інша істотна інформація.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак, надана декларантом бухгалтерська довідка від 03.10.2017 року не містила всіх передбачених законодавством України обовязкових реквізитів бухгалтерських документів.

Вищевикладені встановлені судом обставини, підтверджені застосованими нормами матеріального права спростовують доводи представника позивача щодо повноти та достатності поданих митниці документів для визначення митної вартості товару за першим методом.

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також, згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

З метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості з урахуванням інформації, яка наявна в органі доходів і зборів, між декларантом та Одеською митницею ДФС були проведені консультації, про що зазначено в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500010/2017/00007/2 від 03.10.2017 року, які виразились у витребуванні додаткових документів, наданні часу для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Частиною першою статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів: в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною дев'ятою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати до товарів № 1, 2 метод визначення митної вартості за ціною договору.

Метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2) у даному випадку, не може бути використаний до товарів № 1, 2, у звязку з відсутністю даних стосовно фізичних характеристик товару та якості та репутації на ринку. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті (ст.59 Митного кодексу України). При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник.

Відповідно до частин 1-5 статті 60 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

За результатом проведених консультації між органом доходів і зборів та декларантом щодо товару № 2 у митній декларації було обрано метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (третій метод), про що наявний запис у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA 5000/10/2017/000007/2 від 03.10.2017 року.

Так, за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) встановлено, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже було здійснено у максимально наближений час є більшим, згідно митної декларації від 18.09.2017 № UA125110/2017/416618 він становить 4,53 дол. США/кг, у той час як декларантом заявлений 3,5 дол. США/кг за Товар 2.

Доводи представника щодо можливості застосування в цьому випадку даних інших митних декларацій не взяті до уваги через відсутність достатніх доказів на їх підтвердження.

За результатом проведених консультації між органом доходів і зборів та декларантом щодо товару № 1 у митній декларації було обрано метод визначення митної вартості - резервний, про що зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA 5000/10/2017/000007/2 від 03.10.2017 року.

За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) встановлено, що рівень митної вартості товарів (застосовано обґрунтовану гнучкість у застосуванні резервного методу), митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, а саме: згідно митної декларації від 27.12.2016 № UA125130013/2016/421479 він становить 4,58 дол. США, в той час як у митній декларації був заявлений 3,5 дол. США/кг за Товар 1.

Доводи представника позивача, що в цьому випадку відповідачем була взята за основу митна декларація, яка була внесена позивачем на підставі рішення про коригування митної вартості, яке в майбутньому було скасовано в судовому порядку, на підтвердження чому до матеріалів справи додана постанова Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2017 року (а.с. 136-142), не спростовує правомірність висновків митниці в оскаржуваному рішенні щодо недоведеності позивачем застосування саме для цієї партії товару правил митного оформлення за першим методом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № UA 500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року не належать задоволенню.

Згідно з ст. 310 Митного кодексу України, фінансові гарантії надаються органам доходів і зборів під час або до декларування товарів до митного режиму транзиту, попереднього декларування товарів, до їх прибуття на митну територію України та під час декларування товарів до митних режимів, що передбачають сплату митних платежів або передбачають перебування товарів під митним контролем до моменту закінчення дії відповідного митного режиму. Фінансові гарантії надаються: - у вигляді документа; - у вигляді внесення декларантом, уповноваженою ним особою, перевізником або гарантом грошової застави на відповідний рахунок органу доходів і зборів.

Суд встановив та не заперечувалось учасниками справи, що товар, який надійшов на адресу позивача було випущено у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сплатою різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів та зборів шляхом надання гарантій відповідно до розділу 10 МК України

Крім того, декларанту роз'яснено його право у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 52 МК України оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів.

Однак, суд звертає увагу, що позивачем було випущено товар у вільний обіг та лише після сплину 3 місяців рішення оскаржено до суду.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці, як полягала у нескасуванні рішення про коригування митної вартості № UA 500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року з підстав того, що відповідачем був порушений строк надання відповіді на звернення позивача, суд зазначає наступне.

Частиною 9 статті 55 МК України передбачено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів, орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом

Матеріалами справи підтверджено, що 17.11.2017 року на адресу Одеської митниці надійшов лист ТОВ «Текссол-С» №131/17-01 від 13.11.2017 року, з яким були надані додаткові документи для підтвердження митної вартості, а саме: довідка банку платіжне доручення SWIFT від 03.11.2017 року, додаток до угоди від 09.08.2017 року №275, на що Одеська митниця листом від 22.11.2017 року надала обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості, в строки, обумовлені ч.9 ст. 55 МК України, а саме: протягом 3 робочих днів з дати їх подання. Приписи ч. 9 ст. 55 МК України не покладають на митницю обовязку щодо вручення адресату підготовленої відповіді протягом 5 робочих днів.

Тому, з боку Одеської митниці не було допущено бездіяльності, отже позовні вимоги в цій частині не належать задоволенню.

Суд встановив, що 02 листопада 2011 року ТОВ «Текссол-С» звернулося до Державної фіскальної служби України зі скаргою (№0211/17-01 від 02.11.2017р.) на рішення Одеської митниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Матеріалами справи підтверджено, що термін розгляду скарги ТОВ «Текссол-С» було продовжено на 45 днів до 16 грудня 2017 року включно, про що листом від 12.12.2017 року за №29740/6/99-99-19-02-01-15 повідомлено позивача та 18 грудня 2017 року надана відповідь на скаргу (а.с. 46-47), тобто в межах встановленого Законом України «Про звернення громадян» строку, що спростовує доводи представника позивача щодо пропуску строку розгляду скарги.

Державна фіскальна служба України, перевіряючи доводи, викладені в скарзі ТОВ «Текссол-С» встановила, що п.2.2. Додаткової угоди №275 від 09.08.2017 року до договору №1012/12 від 12.10.2012 року, укладеного компанією «DAWOOD EXPORTZ (PVT) LTD» (Фейсалабад, Пакистан) (Продавець) з ТОВ «Текссол-С» передбачено, що вантажовідправником є компанія « AL RAHA TRADING CO» (Дубай ОАЕ), отримувачем товару визначено ТОВ «Текссол-С».

При цьому, відповідно до пункту 5.1 зазначеної вище додаткової угоди «Сторони дійшли згоди, що всі інші положення договору та всі додаткові угоди до нього залишаються в силі, якщо інше не передбачено цією додатковою угодою та/або договором».

Відповідно до п. 5 Договору № 1012/12 від 12.10.2012 року встановлено, що умови приймання та передачі товару, а саме приймання товару здійснюється на складі вантажовідправника згідно з кількістю місць та вантажу відповідно до маркування. Разом з товаром Продавець зобовязаний передати отримувачу вантажу такі документи: комерційний інвойс, коносамент, специфікацію, пакувальний лист, сертифікат походження, сертифікат якості.

Як встановлено судом, до митного оформлення за митною декларацією від 28.09.2017 року за №UA500010/2017/006981 на товар «Тканина» ТОВ «Текссол-С» надано коносамент № KHIQ1709030 від 17.08.2017 року, в якому вантажовідправником зазначено « AL RAHA TRADING CO» (Дубай ОАЕ) та відповідно до вказаного коносаменту експедиторською компанією Moro Logistics Co Ltd, здійснено перевезення товару «printed fabric» загальною вагою 18 025 кг контейнером CXDU1923560, при цьому відправником вантажу вказано компанію «AMEXCO» (Карачі, Пакистан).

Враховуючи, що вказана невідповідність може бути підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості та за яких умов потребують додаткового дослідження документи щодо поставки товарів з метою встановлення доказів, які підтверджують або встановлюють такий сумнів, Державна фіскальна служба України, дійшла висновку щодо відсутності підстав для задоволення скарги ТОВ «Текссол-С» про скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

Враховуючи вищевикладені обставини та висновки суду про правомірність прийнятого Одеською митницею оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що Державною фіскальною службою України скарга позивача розглянута всебічно та обґрунтовано, а тому в цій частині позовні вимоги теж не належать задоволенню.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, оцінюючі встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості, приймаючи рішення №UA500010/2017/00007/2 від 03.10.2017 року, картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№UA500010/2017/00081 від 03.10.2017 року діяла відповідно до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року та визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці ДФС, яка полягала у нескасуванні Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року відповідно до частини 10 статті 55 МК України не належать задоволенню.

Враховуючи правомірність прийняття Одеською митницею рішення про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування Рішення Державної фіскальної служби України №30490/6/99-99-19-02-01-15 від 18 грудня 2017 року, яким відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «Текссол-С» про скасування Рішення № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року, також не належать задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі, заперечуючи проти позову, з посиланням на відповідні докази, довели правомірність оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог повністю.

У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами ст. 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, повязаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь субєкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,293,295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська,22) до Одеської митниці Державної фіскальної служби (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-А), Державної фіскальної служби України (, місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Львівська площа,8) про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року; визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці ДФС, яка полягала у нескасуванні Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500010/2017/000007/2 від 03.10.2017 року відповідно до частини 10 статті 55 МК України та визнання протиправним та скасування Рішення Державної фіскальної служби України №30490/6/99-99-19-02-01-15 від 18 грудня 2017 року, - відмовити повністю.

У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами ст. 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, повязаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь субєкта владних повноважень.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 30» березня 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.