Справа № 266/4914/17
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 р. Справа№266/4914/17

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1
до відповідача: Маріупольського міського центру зайнятості
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області
про: визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського міського центру зайнятості, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував на обліку у Маріупольському центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю в період з 31 березня 2017 року по 20 вересня 2017 року в мінімальному розмірі встановленому Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття згідно із ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Позивач зазначає, що у травні 2017 року він звернувся до відповідача з заявою про зарахування до страхового стажу період перебування на інвалідності. Позивач вказує, що відповідачем було запропоновано надати відомості персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Позивач звертає увагу суду на те, що ним до відповідача було надано довідку форми ОК-5, в якій відсутні відомості про наявність у ОСОБА_1 за останні 12 місяців страхового стажу. Таким чином, прохання позивача про донарахування допомоги по безробіттю залишено без задоволення. Позивач не погоджується з рішенням відповідача, оскільки відповідач діяв не у межах чинного законодавства, а саме відповідачем не враховані положення ст. 21 Закону № 1533, відповідно до якої страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій (за винятком пенсії по інвалідності) та виплат за страхуванням на випадок безробіття, включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску. Позивач зазначає, що законом регламентовано, що період отримання позивачем пенсії по інвалідності зараховується до страхового стажу. Отже, позивач вважає, що відповідач відповідно до положень чинного законодавства зобов`язаний зарахувати період перебування на обліку в Управлінні Пенсійного фонду та отримання пенсії по інвалідності, є достатньою для призначення допомоги по безробіттю згідно ст. 22, 23 Закону № 1533 на загальних підставах, а не в мінімальному розміру, встановленому фондом.
Позивач та представник позивача у судове засідання призначене на 26 березня 2018 року не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чинном. Через канцелярію суду надали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за період до його запровадження у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто центр зайнятості керується виключно даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, інші джерела інформації законодавством не передбачені, та не можуть бути використані Центром зайнятості. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 2 Постанови «Про затвердження положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування» містить вичерпний перелік відомостей про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, які вносяться до Реєстру. Також, відповідач вказує на те, що позивач у зв`язку з інвалідністю посилається на абз. 2 п. 1 ст. 21 Закону № 1533, на чому ґрунтував свою позицію стосовно наявності у нього страхового стажу, однак зазначена думка є хибною, оскільки факт перебування позивача на обліку в ПФУ як особи з інвалідністю не відображається у даних Державного реєстру, тобто Центр зайнятості не має законних підстав враховувати цей період як страховий стаж.
Відповідач зазначає, що приймаючи рішення про розмір допомоги по безробіттю Центр зайнятості діяв в межах чинного законодавства, та відповідно оскільки позивач за даними реєстру за 12 місяців, що передували реєстрації і Центрі зайнятості, має страховий стаж менше шести місяців, йому було призначено допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі. З огляду на вищевикладене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача у судове засідання призначене на 26 березня 2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі.
Представник третьої особи надав письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що 26 травня 2010 року позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання. Відповідно до Реєстру застрахованих осіб страховий стаж по зазначеній особі наявний за період червень жовтень 2010 року, за період роботи на Приватному підприємстві Фірма «Фунай».
Також, Центральне ОУПФУ у наданих поясненнях посилається на те, що відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах. В зв`язку з чим, третя особа зазначила, що період перебування ОСОБА_1 на інвалідності ІІ групи загального захворювання як непрацюючого пенсіонера не зараховується до страхового стажу.
Представник третьої особи у судове засідання призначене на 26 березня 2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника управління.
Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21.12.2017 року справу № 266/4914/17 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського міського центру зайнятості про зобов`язання вчинити певні дії було передано на розгляд Донецького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 29 січня 2018 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року суд відклав розгляд справи на 20 лютого 2017 року у зв`язку з неприбуттям у судове засідання представників сторін.
09 лютого 2018 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року відмовлено у закритті провадження у справі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року відкладено розгляд справи на 12 березня 2018 року, з метою належного повідомлення третьої особи про залучення до участі у розгляді справи.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року суд закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 26 березня 2016 року.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
З огляду на те, що позивач, представник позивача, відповідача та третьої особи надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 (а.с. 9).
Судом встановлено, що 24 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського міського центру зайнятості з метою пошуку роботи.
Відповідно до витягу із наказів про прийнятті рішення по особі ОСОБА_1 (ПК № 00042) від 21 вересня 2017 року «При прийняття рішень службою зайнятості. Передбачених Законом України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та нормативними актами щодо їх застосування» встановлено, що наказом від 27.03.2017 № НТ170327 позивачу надано статус безробітного з 24.03.2017; наказом від 31.03.2017 № НТ170331 призначити допомогу по безробіттю з 31.03.2017 по 20.09.2017; наказом від 31.03.2017 № 170331 розпочато виплату допомоги по безробіттю з 31.03.2017; наказом від 21.09.2017 № Нт170921 припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп 1, 2 п. 37 Порядку від 20.03.2013 року отримання права на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до пп. 13 п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», пп. 7 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп. 2 п. 1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності з 21.09.2017; наказом від 21.09.2017 № НТ 170921 припинено реєстрацію безробітних з 21.09.2017 (а.с. 41).
Відповідно до копії трудової книжки встановлено, що 31 березня 2017 року позивачу Маріупольським МЦЗ розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а 20 вересня 2017 року припинено виплату допомоги по безробіттю, відповідно до пп.7 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 3).
З позовної заяви вбачається, що у травні 2017 року позивач звернувся до Маріупольського МЦЗ з проханням зарахувати до страхового стажу період перебування на інвалідності.
Листом від 08 червня 2017 року № 08-4064 Маріупольський МЦЗ повідомив позивач про те, що відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та на підставі заяви ОСОБА_1 наданий статус безробітного з дня реєстрації з 24 березня 2017 року та призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі передпенсійного віку, без урахуванням страхового стажу з 31 березня 2017 року по 20 вересня 2017 року на 174 календарних днів відповідно до ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Крім того, відповідач зазначив, що згідно п. 1 пп. 4 розд. ІІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, до страхового стажу враховують періоди відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій (за винятком пенсій по інвалідності). Для отримання цих періодів центри зайнятості використовують відомості персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування в установленому законом порядку. За даними отриманими з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж ОСОБА_1 за останні 12 місяців, що передують реєстрації в центрі зайнятості складає «0» місяців. Крім того, листом позивачу було повідомлено, що для врахування пенсії по інвалідності до страхового стажу, ОСОБА_1 необхідно надати відомості персоніфікованого обліку в установленому законодавством порядку. А також вказано, що при наданні відповідних даних позивачу буде зроблено перерахунок з дня призначення допомоги по безробіттю, тобто з 31 березня 2017 року (а.с. 4).
Судом встановлено, що позивач звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про отримання інформації, що міститься в системі персоніфікованого обліку.
Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області листом від 26 червня 2017 року № 10740/02 позивача повідомлено позивача, що інформацію, що міститься в системі персоніфікованого обліку він може одержати особисто звернувшись до управління надавши заяву відповідного зразку та відповідні документи (а.с. 5).
Не погодившись з діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу період перебування ОСОБА_1 на обліку в якості інваліда 2 групи, а також відмови здійснити донарахування допомоги по безробіттю в розмірі згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та виплатити належну суму в розмірі 4269 грн., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-VI (далі по тексту Закон № 1533), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту Закону № 1058), Наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613 «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності» (далі по тексту Порядок № 613).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» 02 березня 2000 року № 1533-VI, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.
Відповідно до статті 21 Закону № 1533 (чинного на момент звернення позивача з заявою про донарахування допомоги по безробіттю) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.
Період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій (за винятком пенсії по інвалідності) та виплат за страхуванням на випадок безробіття, включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.
Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала страхуванню на випадок безробіття або добровільно брала участь у системі страхування на випадок безробіття, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі коли зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за такою формулою: ТП = Св : В,
де ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається у місяцях;
Св - сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплаченого за відповідний місяць;
В - мінімальний розмір страхового внеску за відповідний місяць.
Згідно ч. 1 ст. 22 Закону № 1533 право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є: навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, клінічній ординатурі, аспірантурі, докторантурі з денною формою навчання; строкова військова служба; здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду; періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску; інші поважні причини, передбачені законодавством України.
Частиною статті 23 Закону № 1533 визначено, що Застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.
Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.
Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності визначає процедуру, умови надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, та механізм обчислення районними, міськими, районними у містах та міськрайонними центрами зайнятості державної служби зайнятості (далі - центри зайнятості) страхового стажу.
Пунктом 1 розд. ІІ Порядку № 613 передбачено, що допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу.
Приписами п. 2 розд. ІІ Порядку № 613 визначено, що якщо страховий стаж протягом 12 місяців, що передують реєстрації особи як безробітної, становить шість або більше місяців, допомога по безробіттю визначається у відсотках до її середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), визначеної відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року N 1266, залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.
Залежно від тривалості безробіття допомога по безробіттю зменшується і виплачується у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; надалі - 70 відсотків.
Якщо страховий стаж протягом 12 місяців, які передують реєстрації особи як безробітної, менший шести місяців або особа була звільнена з останнього місця роботи на підставах, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 частини першої статті 40, статтями 41 (крім пункту 5) і 45 Кодексу законів про працю України, та в разі, якщо ця робота була її останнім видом зайнятості, допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) (п. 3 розділу ІІ Порядку № 613).
Так, судом встановлено, що відмовляючи позивачу у здійсненні донарахування допомоги по безробіттю відповідач посилався на те, що страховий стаж за останні 12 місяців, що передують реєстрації в центрі зайнятості складають «0» місяців.
Позивач вказує на те, що останні 12 місяців, що передували зверненню до Маріупольського МЦЗ він не працював, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 (а.с. 3 зворотній бік), оскільки йому з 26 травня 2010 року було призначено пенсію по інвалідності ІІ групи. Отже, на думку позивача Маріупольський МЦЗ зобов`язаний зарахувати до страхового стажу період перебування позивача на пенсії по інвалідності.
Суд зазначає, що приписами ч. 2 ст. 21 Закону № 1533 страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду від 18 червня 2014 року № 10-1 (далі по тексту Положення № 10-1) відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) визначає порядок формування реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) з метою забезпечення ведення єдиного обліку застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації, накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Згідно п. 3 розділу І Положенні про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду від 18 червня 2014 року № 10-1 (далі по тексту Положення № 10-1) визначено, що Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Положення № 10-1 до реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування: відомості про заробітну плату, дохід, грошове забезпечення, допомогу та компенсацію, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, які подаються роботодавцями - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсації відповідно до законодавства.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що центри зайнятості при обрахуванні страхового стажу керуються даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який відповідно формують органи Пенсійного фонду України.
З матеріалів справи встановлено, що з 26 травня 2010 року ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності І групи загального захворювання в Центральному об`єднаному управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, але при повторному огляді з 01 червня 2011 року ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності ІІ інвалідності загального захворювання.
Відповідно до наданої позивачем до суду довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією серії АВ № 0705438 від 14 липня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було проведено повторний огляд інваліда, призначено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання патологія внутрішніх органів (а.с. 5).
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 (чинного на момент звернення призначення по відповідачу ІІ групи інвалідності) страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Отже, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що до страхового стажу зараховується лише час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.
Представник третьої особи надав до суду письмові пояснення та докази, відповідно до яких зазначив, що оскільки позивачу було призначено пенсію по інвалідності ІІ групи, у зв`язку з загальним захворюванням як непрацюючого пенсіонера, відповідний період не зараховується до страхового стажу.
Таким чином, судом встановлено, що відповідно до вимог законодавства період перебування позивача на пенсії по інвалідності ІІ групи, яка призначена у зв`язку з загальним захворюванням не була зарахована до старахового стажу та відповідно Пенсійним фондом України не була внесена інформація про страхованих ОСОБА_1 до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про відсутність правових підстав у Маріупольського міського центру зайнятості на зарахування до страхового стажу період знаходження на обліку в якості інваліда ІІ групи, а також донарахування допомоги по безробіттю в розмірі згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та виплатити належну суму в розмірі 4269 грн., оскільки Маріупольський міський центральний зайнятості при нарахуванні допомоги по безробіттю діяв в межах чинного законодавства, керувався виключно даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до якого за 12 місяців, що передували моменту реєстрації в Центрі зайнятості позивач мав страховий стаж менше шести місяців, у зв`язку з чим йому призначено мінімальний розмір допомоги по безробіттю, а саме у розмірі 544 грн.
Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського міського центру зайнятості, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд зазначає, що відповідно до положень Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, з огляду не це судовий збір в межах даної справи не стягується.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського міського центру зайнятості, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Повний текст рішення складено та підписано 29 березня 2018 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська B.В.