Справа № 544/1179/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 р. Справа № 544/1179/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Моісеєвої К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.02.2018, суддя Ощинська Ю.О., повний текст складено 21.02.18, по справі № 544/1179/17

за позовом ОСОБА_1

до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області

про визнання нечинною (незаконною) постанови у справі про адміністративне правопорушення та її скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила поновити строк на оскарження постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області № П 153-6 від 23.09.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 96 КУпАП; визнати незаконною та скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області № П 153-6 від 23.09.2016 року.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.12.2017 року ОСОБА_1 поновлено строк для звернення до суду із адміністративним позовом.

Пирятинський районний суд Полтавської області рішенням від 16.02.2018 року позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду у звязку із пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області 19.09.2016 року проведена позапланова перевірка обєкта «Будівництво гаража №8» (в блоці гаражів) по вул. Цибаня 6, м. Пирятин Полтавської області».

За результатами перевірки складено акт, яким встановлено надання ОСОБА_1 у декларації про готовність до експлуатації обєкта «Будівництво гаража №8» (в блоці гаражів) недостовірних даних.

За наслідками проведеної перевірки складний протокол про адміністративне правопорушення від 19.09.2016 року № П158-16 та постанова № 153-16 від 23.09.2016 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 11 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не було дотримано відповідного порядку, постанова про адміністративне правопорушення прийнята з порушенням положень ст. 268 КУпАП.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов такого висновку без врахування наступного.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до адміністративного суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно з ч.1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до адміністративного суду), поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Кодекс адміністративного судочинства України у чинній редакції містить аналогічні процесуальні норми.

Судовим розглядом встановлено, що позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області № П 153-6 від 23.09.2016 року.

При цьому, суд першої інстанції поновляючи позивачу строк на звернення до адміністративного суду із даним позовом прийшов до висновку, що ОСОБА_1 даний процесуальний строк не пропущений з огляду на неотримання нею належним чином копії оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак, із такими твердженнями колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Матеріали справи містять рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 27), із відмітками про вручення ОСОБА_1 29.09.2016 року протоколу про адміністративне правопорушення, 30.09.2016 року постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

У свою чергу зазначена інформація судом першої інстанції до уваги не прийнята та у судовому засіданні у якості свідка була допитана ОСОБА_2 - листоноша, яка обслуговує адресу, на яку восени 2016 року надходила кореспонденція на імя ОСОБА_1

Рішенням суду першої інстанції зафіксовано наступні пояснення свідка: восени 2016 року на адресу ОСОБА_1 надходило два рекомендованих листа, направлених Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з повідомленням про вручення поштового відправлення, які свідок неодноразово приносила за місцем проживання ОСОБА_1 У звязку з відсутністю адресата та членів родини за вказаною адресою ОСОБА_2 поставила відмітку про дату вручення, прізвище одержувача листа та свій підпис як працівника поштового зв'язку у бланках повідомлень про вручення поштових відправлень № 539 та № 435, повернувши їх адресату, про що зробила відмітку у Книзі для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень.

Одночасно, суд першої інстанції посилається на витяг з книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень відділення «Укрпошти», за записами якої графи «розписка в одержанні» стосовно листів на імя ОСОБА_1 містять відмітку «повернено».

Однак, колегія суддів дослідивши у судовому засіданні запис допиту свідка ОСОБА_2, критично розцінює посилання суду першої інстанції на такі докази, оскільки допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що подій 2016 року точно не памятає. Обставини вручення поштової кореспонденції ОСОБА_1 не конкретизувала, повідомила лише загальний порядок, що склався при врученні таких відправлень. Зазначила, що почерк, яким зазначено «вручено» на повідомленнях № 539 та № 435 належить їй. Проте, в ході допиту свідок не змогла пояснити причини розбіжності в даних повідомлень про вручення поштових відправлень та книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає такі пояснення ОСОБА_2 як належний доказ у підтвердження невручення позивачу копії постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області № П 153-6 від 23.09.2016 року, що була направлена листом у 2016 році.

Крім того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 09.11.2016 року до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про надання інформації щодо наявності справ про адміністративні правопорушення, у якій позивач зазначає, що їх стало відомо про накладення на неї адміністративного стягнення. (а.с. 26)

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області листом від 02.12.2016 року № 1016-1.14/544 у свою чергу повідомлено позивача про розгляд справи про адміністративне порушення та направлення на її адресу копії відповідної постанови, яка за даними повідомлення про вручення поштового відправлення отримана ОСОБА_1 особисто. (а.с. 25)

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що починаючи з 09.11.2016 року ОСОБА_1 мала інформацію стосовно складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів зауважує, що починаючи з вказаної дати до моменту звернення до суду 30.11.2017 року ОСОБА_1 жодних дій відносно оскарження постанови не здійснювалось.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що про порушення своїх прав позивач була обізнана з 09.11.2016 року та саме з цієї дати мають відраховуватись строки звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом лише 30.11.2017 року, при цьому, позивач не вказав поважних, об'єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом.

Посилання позивача на те, що копія оскаржуваної постанови нею не отримана, у звязку з чим строки звернення до адміністративного суду із даним позовом не пропущені спростовані у ході судового розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів зазначає про пропущення позивачем десятиденного строку звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши судове рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення та залишити адміністративний позов без розгляду.

Керуючись ст. ст. 240, 245, 246, 250, 319, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області задовольнити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.02.2018 по справі № 544/1179/17 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання нечинною (незаконною) постанови у справі про адміністративне правопорушення та її скасування - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5