Справа № 818/179/18
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2018 р. Справа № 818/179/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/179/18
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_3М.) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Конотопська ОДПІ), в якій просить:
1) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
Позивач, не погоджуючись з зазначеним актом, 12.02.2015 р. подав заперечення до акту перевірки.
Не зважаючи на подані заперечення, Конотопською ОДПІ прийняти наступні оскаржувані рішення.
Позивач вважає прийняті податкові повідомлення - рішення та рішення Конотопської ОДПІ необґрунтованими та протиправними, виходячи з наступного.
Щодо безпідставного донарахування податку на доходи фізичних осіб по операціях з ремонту автошляху позивач зазначив, що в акті перевірки зазначено, що підприємцем до перевірки не надано документів, що підтверджено витрати. При цьому, під час перевірки було досліджено банківські виписки, де до складу доходу віднесено суми отримані від УЖКГ Конотопської міської ради на суму 794000,00 грн. за ремонт автошляху по вул. Петровського м. Конотоп, а саме: банківська виписка від 08.10.2012р. на суму 238000,00 грн. та від 05.02.2013р. на суму 555563,60 грн.
Позивач наголошує, що перевіркою безпідставно було знято документально підтверджені витрати прямо повязані з отриманням наведеного вище доходу, досліджено, але не враховано первинні документи по господарським операціям з контрагентами НВП АВТО, ТОВ Ойл Синтез, Філія Конотопський райавтодор ДП Сумський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.
Витрати по контрагенту НВП АВТО підтверджуються договором підряду від 02.10.2012 №10/12, Додатковою угодою від 02.10.2012 року №10/12, Актом наданих послуг від 29.11.2012 року, Актом приймання виконаних будівельних робіт, Відомістю ресурсів до акту приймання, Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт, копіями прибуткових касових ордерів.
Витрати по контрагенту ТОВ Ойл Синтез підтверджуються Договором поставки від 22.10.2012 року, рахунком фактурою, видатковою накладною, товарно-транспортною накладною, копією банківської виписки.
Витрати по контрагенту Філія Конотопський райавтодор ДП Сумський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України підтверджуються Договором про виготовлення продукції з давальницької сировини від 22.10.2012 року, рахунками фактурами, актами прийому передачі, копією банківської виписки.
Таким чином, позивач зазначає про наявність усіх первинних документів підтверджуючих правомірність віднесення сум сплачених за вищевказаними договорами до витрат.
Враховуючи збільшення суми чистого прибутку через зняття витрат, податковим органом було включено усю суму доходу до бази оподаткування єдиного соціального внеску.
До єдиного соціального внеску також була віднесена сума з отримання доходу на суму 4841,12 грн. по операціям з отримання в оренду нежитлових приміщень.
Перевіркою було встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 (орендар) та ФОП ОСОБА_4 (орендодавець) було укладено договір оренди №1 від 10.08.2012.р., згідно якого ОСОБА_5 надано у строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Конотоп, вул. Ген. Тхора, 77, площею 69 кв.м. Орендна плата складає 3 грн. за 1 кв. м. на місяць.
В обґрунтування порушення Конотопська ОДПІ зазначає, що Методикою визначення мінімальної суми орендного платежу на нерухоме майно фізичних осіб, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1253 та Рішенням Конотопської міської ради від 29.08.2012р. визначено мінімальну вартість місячної оренди 1 кв.м. загальної площі нерухомого майна для провадження комерційної діяльності становить 18,00 грн. з коефіцієнтом 1,5 щодо обєктів по вул. Ген. Тхора. Отже, на думку Конотопської ОДПІ оренда плата за дане приміщення повинна становити 1242,00 грн.
Конотопською ОДПІ зазначається зміст порушення, а саме п. 177.1. п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: у складі доходу фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, та обєктом оподаткування фізичної особи - підприємця.
Крім того, Конотопською ОДПІ встановлено, що підприємцем отримано виручку у негрошовій формі (у вигляді додаткового блага) в результаті заниження суми орендної плати, що була сплачена ним на користь орендодавця ФОП ОСОБА_4
Позивач вважає, що відповідачем взагалі переплутано хто зазначеними договорами є платником орендної плати, а хто її отримувачем.
Відповідно до договорів оренди, які цитує Конотопська ОДПІ, отримувачем орендної плати є інший підприємець - орендодавець фізична особа-підприємець ОСОБА_4 Отже, позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_5С, за зазначеними договорами оренду плату сплачував, а не отримував.
При цьому, виплати здійснювались субєкту підприємницькою діяльності ОСОБА_4 в межах провадження нею підприємницькою діяльності. Отже, позивач, відповідно до п. 177.8. ст. 177 Податкового кодексу України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, не утримує податок на доходи у джерела виплати, за умови, що фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.
На сайті державного підприємства інформаційно - ресурсний центр розміщено відомості про види діяльності підприємця ОСОБА_4, де зокрема - 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Крім того, п.п 170.1.2 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України встановлено, що якщо під час виплати орендної плати фізичній особі податковим агентом є орендар, то об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди.
Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.
Отже, позивач вважає, що зазначена норма стосується визначення бази оподаткування виплат орендної плати фізичнім особам поза межами їх підприємницької діяльності. При цьому, сума орендної плати визначена виходячи з мінімальної місячної орендної плати враховується для виплати не як дохід, який продовжується виплачуватись у розмірі встановленому в договорі, а як база для нарахування податку на доходів фізичних осіб, то повинна бути утримана податковим агентом у джерела виплати.
Таким чином, виплата орендної плати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 не є доходом позивача.
Відповідно до ст. 14.1.47. ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом якщо такий дохід не є заробітною платою та не повязаний з виконанням обовязків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Категорія додаткового блага з метою оподаткування стосується визначення оподаткованого доходу громадянина, і не стосується доходів отриманих від провадження підприємницької діяльності.
Порядок нарахування єдиного соціального внеску встановлюється Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (надалі Закон №2464).
Згідно до ч.1 ст. 7 Закону №2464, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Щодо безпідставності збільшення податкових зобовязань з податку на додану вартість, позивач зазначає наступне.
Згідно акту перевірки вбачається, що податковий орган самостійно визначає ФОП ОСОБА_3 як платника податку на додану вартість та визначає як базу оподаткування суму отриманих на рахунок коштів.
При цьому посадові особи відповідача не враховують вимоги п. 187.1 ст. 187 ПКУ, де визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Таким чином, фактично роботи виконані (перша подія) до того моменту, коли на думку податкового органу ФОП ОСОБА_3 повинен був подати заяву про реєстрацію платником ПДВ.
Отже, позивач вважає, що нарахування податкових зобовязань по другій з подій суперечить вимогам ст. 187 ПКУ, та є незаконним.
Щодо фінансової санкції застосованої за реалізацію алкогольних напоїв без придбання ліцензії, то перевіряючими безпідставно встановлено порушення вимог ст. 9, ст. 15 Закон України від 01 червня 2000 року №1775-111 „Про ліцензування певних видів господарської діяльності" зі змінами та доповненнями в результаті реалізації алкогольних напоїв без придбання ліцензії на провадження роздрібної торгівлі алкогольними напоями за період з 11.08.2012 року по 31.10.2012 року, оскільки в цей період не відбувалось реалізації напоїв, які в цей період підпадали б під визначення алкогольні напої. Згідно касових стрічок, в зазначеному періоді здійснювалась реалізація пива.
Згідно Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, із змінами та доповненнями що діяли в період з 11.08.2012 року по 01.11.2012 року, його дія не поширювалась на роздрібну торгівлю винами столовими, виробництво і торгівлю пивом, крім випадків, передбачених цим Законом, а також на виробництво вин виноградних і плодово-ягідних, наливок і настоянок, виготовлених громадянами в домашніх умовах для власного споживання.
Лише з 1 липня 2015 року Пиво стало підпадати під термін алкогольні напої, на підставі Закону України від 28.12.2014 №71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи.
Податковий орган не мав права нараховувати штраф за відсутність ліцензії на провадження роздрібної торгівлі алкогольними напоями за період з 11.08.2012 р. по 31.10.2012 р., оскільки ФОП ОСОБА_3 не реалізовував напоїв, продаж яких вимагав би отримання ліцензії.
Нарахування штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн. за порушення вимог п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України, через те, що в Податкових розрахунках суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку не було включено дані (не відображено) про суми виплачених доходів фізичним особам - підприємцям в період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р., є безпідставним, оскільки згідно вказаної норми, такий обовязок і відповідальність передбачена за не включення даних по особам, до яких декларант виступає як податковий агент, а фізичні особи - підприємці, яких ФОП ОСОБА_3 не відобразив, самостійно сплачують податки зі своєї господарської діяльності і він не є їх податковим агентом.
Штрафні санкції за порушення вимог п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, пп. 44.1 ст. 44 та п. 177.10. ст. 177 Податкового Кодексу України в частині неведения обліку доходів та витрат за період з 01.01.2011 р. по 18.02.2011 р. застосовані неправомірно, оскільки минуло вже більше трьох років, для можливості їх застосування податковим органом в 2015 році, а в частині нібито відсутності підтверджуючих документів щодо формування показників податкової звітності за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р, яке податковий орган мотивує тим, що в графі Витрати, у тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції, грн. було відображено суму витрат, які в ході проведення документальної перевірки були віднесені до складу валових витрат та не були підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, слід зазначити, що такі документи фактично надані були, але податковий орган за надуманими причинами їх не врахував.
Штрафні санкції за порушення вимог пунктів 6, 9, 10 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в результаті відсутності використаної Книги ОРО за період з 01.01.2011 року по 31.08.2011 року, незабезпечення зберігання контрольних стрічок за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. та незабезпечення зберігання фіскальних звітних чеків за період з 01.01.2011 р. по 31.08.2011 р., застосовані неправомірно, оскільки в період проведення перевірки та на час їх застосування у 2015 році, вже минуло більше трьох років, для можливості застосування таких санкцій податковим органом та обовязку збереження цих документів з боку ФОП ОСОБА_3
Таким чином, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення не відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності та обґрунтованості, а тому є незаконними та такими, що підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.
Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
На підставі вищезазначеного акту перевірки Конотопською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення:
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.
Так, згідно фіскальних звітних чеків (2-звітів) ФОП ОСОБА_3 з серпня 2012 року по жовтень 2012 року здійснювалась реалізація алкогольних напоїв, а саме вина, шампанського, коньяку, горілки, пива.
Проте, суд вважає помилковими висновки відповідача, щодо необхідності отримання позивачем ліцензії на торгівлю пивом, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.11 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції станом на дату спірних правовідносин) роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.
Так, зазначеним законом було визначено, що алкогольні напої- продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об'ємних одиниць, які відносяться до товарних груп Гармонізованої системи опису та кодування товарів під кодами 22 04, 22 05, 22 06, 22 08
Також, Законом визначено, що пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий напій, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.
Суд наголошує, що лише Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» пиво віднесено до алкогольних напоїв та відповідно передбачено його ліцензування з 1 липня 2015 року.
Отже, станом на дату виникнення спірних правовідносин дія Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» щодо необхідності отримання ліцензії на торгівлю пивом не розповсюджувалася.
Також, суд наголошує, що позивачем в даний період також реалізовувалася вина, шампанського, коньяку, горілки, які відповідно потребують отримання ліцензії, проте оскільки відповідачем не надано до суду детального розрахунку застосованих фінансових санкцій за торгівлю без ліцензії, суд не має можливості виділити порушення які стосуються саме торгівлі пива без ліцензії та торгівлю вином, шампанським, коньяком, горілки, які відповідно потребують отримання ліцензії, а тому суд скасовує зазначене рішення у повному обсязі.
Так, перевіркою було встановлено, що протягом серпня - грудня 2012 року ФОП ОСОБА_3 отримано дохід у негрошовій формі (у вигляді додаткового блага) в результаті оренди нежитлового приміщення за ціною нижче мінімальної місячної ціни оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна по м. Конотоп (з урахуванням місця розташування), визначеного рішенням Конотопської міської ради від 29.08.2012 року. Загальна сума отриманого у вигляді додаткового блага доходу складає 4841,12 грн., у тому числі за серпень 2012 року в сумі 701,12 грн., вересень 2012 року - 1035,00 грн., жовтень 2012 року - 1035,00 грн., листопад 2012 року - 1035,00 грн., грудень 2012 року - 1035,00 гривень.
Крім того, відповідачем зазначено про порушення позивачем вимог пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464, донараховано ФОП ОСОБА_3 своєчасно не нарахований єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування .
Також, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме в податкових розрахунках суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку не було включено дані (не відображено) про суми виплачених доходів фізичним особам - підприємцям в періоді з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року, а саме в податкових розрахунках за III - IV кв. 2012 року відомості про суми нарахованого та виплаченого доходу ФОП ОСОБА_4 за оренду приміщення згідно договору оренди нежитлового приміщення від 10.08.2012 року не зазначались. Внаслідок вказаного порушення до ФОП ОСОБА_3 був застосований штраф у розмірі 510 грн. відповідно до пункту 119.2 статті 199 Податкового кодексу України.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 (орендар) та ОСОБА_4 (орендодавець) було укладено договір оренди №1 від 10.08.2012.р., згідно якого ОСОБА_5 надано у строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Конотоп, вул. Ген. Тхора, 77, площею 69 кв. м. Орендна плата складає 3 грн. за 1 кв. м. на місяць.
В обґрунтування порушення Конотопська ОДПІ зазначає, що Методикою визначення мінімальної суми орендного платежу на нерухоме майно фізичних осіб, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1253 та Рішенням Конотопської міської ради від 29.08.2012р. визначено мінімальну вартість місячної оренди 1 кв. м. загальної площі нерухомого майна для провадження комерційної діяльності становить 18,00 грн. з коефіцієнтом 1,5 щодо обєктів по вул. Ген. Тхора. Отже, на думку Конотопської ОДПІ оренда плата за дане приміщення повинна становити 1242,00 грн.
Проте, суд не погоджується із такими, висновками відповідача, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що 29.08.2012 року Конотопською міською радою прийнято рішення «Про визначення мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. метра загальної площі нерухомого майна по м.Конотоп. Згідно п.3 рішення набирає чинності з 01.01.2013 (а.с. 141).
Отже, суд наголошує, що відповідачем помилково взято за основу для визначення обєкта оподаткування мінімальну вартість місячної оренди 1 кв.м. загальної площі нерухомого майна для провадження комерційної діяльності згідно рішення Конотопської міської ради від 29.08.2012 яке станом на час виникнення спірних правовідносин не діяло, а тому висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» є помилковим.
Також, згідно змісту акту перевірки судом встановлено, що визначаючи податкові зобовязання позивачу щодо донарахування податку на доходи фізичних осіб та застосовуючи штрафну санкцію у розмірі 510 грн. відповідач робить висновок про безтоварність господарських операцій позивача із НВП «АВТО», ТОВ «ОЙЛ-СИНТЕЗ» та Філія «Конотопський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Проте, суд не погоджується із таким висновками відповідача, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що 02.10.2012 ФОП ОСОБА_3 укладено договір підряду №10/12 із НВП АВТО, згідно якого позивач брав на себе зобовязання власними силами виконати роботи по реконструкції дороги по вул. Петровського м. Конотоп (а.с. 64).
29.10.2012 між ОСОБА_3 укладено із НВП АВТО додаткову угоду до договору підряду №10/12 від 02.10.2012 року (а.с. 65).
Так, факт виконання умов зазначеної угоди підтверджується зокрема Актом на додаткові роботи від 29.11.2012 року (а.с. 66), актом приймання виконаних будівельних робіт (а. с. 67-68), відомістю ресурсів до акту приймання, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 69-70). Оплата виконаних робіт підтверджується наданими до суду квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с. 71-72).
Так, судом встановлено, що 22.10.2012 ФОП ОСОБА_3 укладено із Філією Конотопський райавтодор ДП Сумський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України договір про виготовлення продукції з давальницької сировини (а. с. 73)
Факт виконання надання послуг Філією Конотопський райавтодор ДП Сумський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України щодо виготовлення асфальтобетону підтверджується наданим до суду: рахунком №121 від 23.10.2012, №122 від 23.10.2012, №124 від 24.10.2012; актом здачі прийомки виконаних робіт №109 від 23.20.2012, №110 від 23.10.2012, №118 від 24.10.2012 (а. с. 74-76)
Так, судом встановлено, що 22.10.2012 ФОП ОСОБА_3 укладено із ТОВ «ОЙЛ-СИНТЕЗ» договір поставки бітуму (а.с. 77-78).
Факт поставки бітуму підтверджується наданими до суду рахунком на передплату №СФ-000139 від 22.20.2012, видатковою накладною №РН-000139 від 23.20.2012 (а.с. 79), товарно транспортною накладною від 23.10.2012 (а. с. 80), квитанціями про оплату, випискою із рахунку (а. с. 81-91).
Суд зазначає, що відповідачем не вказано на недоліки оформлення первинних документів позивача.
Відповідно до пункту 164.1 етапі 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У відповідності до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 164.3 статті 164 Податкового кодексу України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Так, суд наголошує, що відповідачем не зазначено в акті перевірки жодних дефектів складених первинних документів, також не зазначено які саме первинні документи не надав позивач на підтвердження формування витрат по контрагентам НВП «АВТО», ТОВ «ОЙЛ-СИНТЕЗ» та Філія «Конотопський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» , а позивачем надано документи на підтвердження понесених витрат, а тому суд вважає протиправними висновки відповідача щодо не підтвердження позивачем понесених витрат.
Також, зі змісту акту перевірки судом встановлено, що підставою донарахування податку на додану вартість позивачу став висновок відповідача, що обсяги реалізованого товару перевищують протягом останніх 12 календарних місяців 300000 грн.
Так, згідно з даними звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та виписок банку ФОП ОСОБА_3 обсяг операції з реалізації товарів/послуг в період з 08.10. 2011 року по 08.10.2012 року склав 426213,50 гривень, а тому ФОП ОСОБА_3 повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість з 11 листопада 2012 року.
Відповідно до матеріалів перевірки, обсяг оподатковуваних операцій з постачання товарів (послуг) ФОП ОСОБА_3 за період з 11.11.2012 року по 31.12.2013 року склав 612824,42 гривень.
Перевіркою встановлено заниження сум податкових зобовязань та податку на додану вартість, що підлягає до сплати в бюджет, на загальну суму 122564,88 грн., у тому числі за листопад 2012 року 3654,70 грн., за грудень 2012 року 7353,42 грн., лютий 2013 року - 111112,72 грн., квітень 2013 року - 444,04 гривень.
Проте, суд вважає помилковими висновки відповідача щодо визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 153206,10 грн., виходячи з наступного.
Згідно акту перевірки судом встановлено, що податковий орган самостійно визначає ФОП ОСОБА_3 як платника податку на додану вартість та визначає як базу оподаткування суму отриманих на рахунок коштів.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Проте суд наголошує, що оскільки фактично роботи виконані (перша подія) до того моменту, коли на думку податкового органу ФОП ОСОБА_3 повинен був подати заяву про реєстрацію платником ПДВ, а саме з 11 листопада 2012 року, а тому суд вважає, що нарахування відповідачем податкових зобовязань по другій з подій суперечить вимогам ст. 187 ПКУ та оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та таким, що підлягає скасування.
Також, в акті перевірки зазначено про не забезпечення ФОП ОСОБА_3 зберігання контрольної стрічки за період з 01.01.2011 по 29.12.2011 року, 10.10.2012 року та не забезпечення зберігання фіскальних звітних чеків за період з 01.01.2011 по 31.08.2011 року у звязку з чим до позивача застосовані штрафні санкції.
Проте, суд вважає помилковими зазначені висновки виходячи з наступного.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року №265/95-ВР, із змінами та доповненнями, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Пунктами 9, 10 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб'єкти господарювання зобовязані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій фіскальні звітні чеки та забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій, друкувати або створювати в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років.
Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання вчинене вперше - 1 гривня.
У відповідності до пункту 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, строки застосування штрафних санкцій визначено п. 114.1 ст. 114 Податкового кодексу України, а саме граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобовязань, визначеним ст. 102 ПКУ.
Пунктом 102.1 ст. 102 ПКУ визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 ст. 102 ПКУ, має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених ПКУ, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Оскільки станом на дату проведення перевірки строк давності для нарахування податкових зобовязань за 2011 рік завершився, а тому суд вважає застосовані штрафні санкції до позивача необґрунтованими.
Відповідач, факти вказаних в акті перевірки та правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення належним чином не довів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, приймаючи податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішень є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень задовольнити.
Скасувати рішення Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області №008 від 04.02.2015 року.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.03.2018 р.

Суддя О.А. Прилипчук