Справа № 360/2720/17
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року № 360/2720/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним дії та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 27.04.2017 №05-59-939, у видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії відповідно до вимог п.1 ст.14 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ";

- зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи. Експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України була визнана інвалідом третьої групи, причиною захворювання є - захворювання пов'язане з аварією на ЧАЕС.

Позивач вказала, що відповідач листом від 27.04.2017 №05-59-939 відмовив у видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, посилаючись на пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки з 1 січня 2015 року виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а також заявив, що так як позивач вже не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, то і не належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях від 16.03.2018.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач працювала і проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, і в зв'язку з погіршанням стану здоров'я проходила тривалий курс лікування та встановили третю групу інвалідності довічно. Експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України встановлено, що моє захворювання пов'язано з впливом аварії на ЧАЕС.

Вважаючи, що позивачу повинні були надати статус потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії. Але в наданні такого статусу було відмовлено в управлінні праці та соціального захисту населення Бородянської РДА, а також повідомлено, що із прийняттям ЗУ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 року №76-VIII, виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 ЗУ «Про правовий режим територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а згідно листа роз'яснення департаменту №05- 49-143 від 23.01.2015 року, департамент соціального захисту населення не приймає подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів оформлення громадянам первинних посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

В результаті чого позивач звернулася до Бородянського районного суду Київської області з приводу оскарження зазначеної відмови і 10 січня 2017 року Бородянським районним судом Київської області було винесено постанову, якою суд визнав неправомірною відмову у видачі позивачу посвідчення 1 категорії та зобов'язав Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації Київської області прийняти від позивача документи для підготовки подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, а Київську обласну державну адміністрацію зобов'язав вирішити питання видачі позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується постановою Бородянського районного суду від 10 січня 2017 року по справі №360/2202/16-а.

В свою чергу Київська обласна державна адміністрація не погодились з постановою Бородянського районного суду Київської області та подали апеляційну скаргу, але Київський апеляційний адміністративний суд залишив постанову Бородянського районного суду Київської області від 10 січня 2017 року без змін, що підтверджується ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року.

На виконання зазначеної постанови суду Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації Київської області та Бородянському районі прийняли у позивача документи і направили подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з приводу видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відмовив ОСОБА_1 у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 у зв'язку із наступним.

На підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (від 28.12.2014 року № 76-VIII) виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же Законом виключено статті 2 (визначення категорій зон радіоактивного забруднення) та 23 (компенсації та пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вищезазначений Закон набрав чинності з 01.01.2015 року.

Таким чином, з 01.01.2015 року позивач не проживає на території забрудненої зони та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії не належить, а посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серія НОМЕР_1 від 13.2.2002 фактично втратило чинність.

Причинний зв'язок захворювання та інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи (довідка МСЕК серія НОМЕР_2 від 22.09.2016) було встановлено позивачу після набуття чинності вказаного Закону про внесення змін (від 28.12.2014 року № 76-VIII), тобто за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Оскільки, відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правові підстави для віднесення позивача до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі Київською облдержадміністрацією посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії на даний час відсутні.

Відповідач звернув увагу, що рішення суду від 10.01.2017 по справі № 360/2202/16-а не зобов'язує Київську державну адміністрацію встановити позивачу статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Конституційні права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтями 11, 14 наведеного Закону визначаються підстави та умови віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст.11 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Відповідно п.1 ч.1 статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - категорія 1.

Як зазначалось, позивач постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю і їй було видане посвідчення категорії 4, яке діє на час проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII, абзац 5 частини 2 (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключений.

Цим же Законом виключено також статтю 2 «Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій» та статтю 23 «Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4» Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; вказані зміни до Закону набрали чинності01.01.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на час встановлення захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС та інвалідності вже не проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки така зона відповідно до чинного законодавства, виключена.

Виходячи із встановлених обставин та норм діючого законодавства, на момент складання експертного висновку від 1.07.2016 року та звернення із заявою про надання статусу та посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач не мала статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання видати посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Крім того, листом Мінсоцполітики від 08.06.2015 року за №658/20/112-15 розяснено, що потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії мають правові підстави для отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії у разі видачі медико-соціальною експертною комісією довідки про встановлення причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою до набрання чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII.

Оскільки, позивач проходила огляд у 2016 році, тобто після набуття чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, то вона на момент огляду та видачі довідки МСЕК вже не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд звертає увагу, що рішення Бородянського районного суду від 10.01.2017 по справі № 360/2202/16-а не зобов'язувало Київську державну адміністрацію встановити позивачу статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.