Справа № 807/1446/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/930/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 січня 2018 року у справі №807/1446/17 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання рішення та дій протиправними,-

суддя в 1-й інстанції -Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення - 03.01.2018 року, 09:10 год.

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 10.01.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області №18-17-0 від 09 лютого 2016 року про опис належного ОСОБА_1 майна у податкову заставу; визнати незаконними дії податкового керуючого ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області по складанню акту опису майна №77 від 09 лютого 2016 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії податкового керуючого Державної податкової інспекції у м.Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області по складанню акту опису майна №77 від 09 лютого 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, сторони оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Позивач у своїй апеляційній скарзі покликається на те, шо суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у заступника начальника ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області повноважень на прийняття та підписання рішення про опис майна у податкову заставу, оскільки відповідно до вимог абз.3 п.89.3 ст.89 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу. Аналогічні норми закріплені в п.2.1 Наказу Міністерства доходів і зборів України №572 від 10 березня 2013 року «Про затвердження порядку застосування податкової застави органами доходів та зборів», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Жодних винятків щодо підписання рішення заступником керівника вказаними нормативними актами не передбачено. Лише 21 грудня 2016 року Законом №1797-VIII в абз.3 п.89.3 ст.89 ПК України були внесені зміни, які дають право приймати рішення про опис майна у податкову заставу і заступнику керівника контролюючого органу. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове, яким визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області №18-17-0 від 09 лютого 2016 року про опис належного ОСОБА_1 майна у податкову заставу.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що дії податкового керуючого ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області по складанню акту опису майна №77 від 09 лютого 2016 року є правомірними, вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Просить скасувати оскаржуване постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_2 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, вважає висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову неправильними, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі вказував, щоб справу розглядали у їх відсутності, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач подав до ДПІ в м.Ужгороді податкову декларацію від 30 квітня 2015 року № про майновий стан і доходи з задекларованою сумою податку, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 111203,63 грн.

Станом на 09 лютого 2016 року за платежем 85 11010500 "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" за позивачем рахувався податковий борг у розмірі 94114,26 грн., у т.ч. несплаченої пені 410,63 грн.

Заступником начальника ДПІ в м.Ужгороді від 09 лютого 2016 року №18/17-0 прийнято рішення про опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управління) платника податків ОСОБА_1 у податкову заставу відповідно до ст.89 ПК України.

На виконання вказаного рішення податковим керуючим Посполітак І.О. складено акт опису майна №77 від 09 лютого 2016 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення № 18/17-0 від 09 лютого 2016 року про опис майна у податкову заставу, підписане заступником начальника податкової інспекції, не суперечить встановленій законодавством формі, прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області №18-17-0 від 09 лютого 2016 року про опис належного ОСОБА_1 майна у податкову заставу не підлягає до задоволення. Разом з тим, оскільки в акті опису майна №77 від 09 лютого 2016 року відсутні необхідні підписи платника податків або двох залучених осіб, що є обов'язковою вимогою, тому такі дії податкового керуючого по складенню вказаного акту є протиправними, а позовна вимога в частині визнання протиправними дій податкового керуючого ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області щодо складання акту опису майна №77 від 09 лютого 2016 року підлягає до задоволення.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обгрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.19-1.1.22 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Згідно з п.87.2 ст.87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

У п.88.1 ст.88 ПК України зазначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п.88.2 ст.88 Податкового кодексу України).

П.п.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК України передбачає, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до п.п. 89.1-89.3 ст.89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 09 лютого 2016 року за платежем 85 11010500 "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" за позивачем рахувався податковий борг у розмірі 94114,26 грн.

Рішенням заступника начальника ДПІ в м.Ужгороді від 09 лютого 2016 року №18/17-0 здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управління) платника податків ОСОБА_1 у податкову заставу відповідно до ст.89 ПК України.

П.2 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України № 572 від 10 жовтня 2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року № 1841/24373 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1). Таке рішення приймається керівником органу доходів і зборів і надається платнику податків, що має податковий борг.

Форма такого рішення передбачена Додатком 1 до Порядку № 572.

У цій формі зразка рішення про опис майна у податкову заставу передбачено, що таке приймається - Керівником (заступником керівника) органу доходів і зборів.

Крім того, відповідно до Наказу ДПІ у м. Ужгороді від 07 травня 2015 року № 204 "Про тимчасовий розподіл обов'язків між начальником та заступниками по керівництву структурними підрозділами ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області було встановлено, що заступник начальника інспекції Василь Іванович Дюлай здійснює керівництво роботою структурних підрозділів ДПІ, зокрема Відділу погашення заборгованостей.

Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, і колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поняття керівник контролюючого органу за своїм змістом є ширшим, ніж начальник відповідного контролюючого органу.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що рішення № 18/17-0 від 09 лютого 2016 року про опис майна у податкову заставу, підписане заступником начальника податкової інспекції, не суперечить формі, встановленій законодавством, прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області №18-17-0 від 09 лютого 2016 року про опис належного ОСОБА_1 майна у податкову заставу є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Доводи апелянта - ОСОБА_1 в цій частині не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Також правильним, на думку колегії суддів, є висновок суду першої інстанції про протиправність дій податкового керуючого ДПІ в м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області щодо складання акту опису майна №77 від 09 лютого 2016 року, виходячи з наступного.

П.91.1 ст.91 ПК України передбачає, що керівник контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов'язки, визначені цим Кодексом.

Податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно (п.91.3 ст.91 ПК України).

Отже, у разі наявності у платника податку податкового боргу здійснюється опис майна такого платника у податкову заставу шляхом прийняття керівником контролюючого органу відповідного рішення, на підставі якого, в свою чергу, призначеним податковим керуючим здійснюється опис майна у податкову заставу з оформленням акту.

Відповідно до приписів ст.89 ПК України акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Аналогічні норми передбачені і Порядком застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України № 572 від 10 жовтня 2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року № 1841/24373 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.2.2 розділу ІІ вказаного Порядку майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна (додаток 3). Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим.

Згідно з п.2.3 розділу ІІ Порядку у разі відмови платника податків від підписання акта опису майна такий опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих. Понятими не можуть бути працівники органів доходів і зборів або правоохоронних органів, а також інші особи, участь яких як понятих обмежується Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуваний акт опису майна не містять: підпису, ініціалів та прізвища представника платника податків; підпису, ініціалів та прізвища інших залучених осіб (понятих).

Відповідачем не надано до суду доказів: пред'явлення позивачу до початку складання акту опису майна в податкову заставу рішення про опис майна у податкову заставу; відмови платника податків від підписання актів опису майна, на яке поширюється право податкової застави; здійснення опису майна у присутності не менш як двох понятих.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що до акта опису насамперед включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу (п.2.5 розділу ІІ «Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів»). У загальному розумінні ліквідність - це здатність цінностей легко перетворюватись на гроші, тобто абсолютно ліквідні засоби або здатність підприємства за будь-яких умов перетворювати свої активи (в тому числі і майно) в гроші без втрати своєї ринкової вартості, можливість трансформації саме оборотних активів як найбільш мобільної частини майна.

Разом з тим, жодних доказів ліквідності майна, вказаного податковим керуючим в акті опису майна №77 від 09 лютого 2016 року, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного акту опису майна №77 від 09 лютого 2016 року податковий керуючий ДПІ у м.Ужгороді діяв не у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Доводи апелянта - Ужгородської ОДПІ в цій частині є безпідставні та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-І; "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-ХІІ; "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року).

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає, що відповідачем у цьому випадку не дотримано цей принцип, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 січня 2018 року у справі №807/1446/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О.І.Мікула

Судді: А.Р.Курилець

М.П.Кушнерик

Повне судове рішення складене 26 березня 2018 року.