Справа № 802/617/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 березня 2018 р. Справа № 802/617/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернюк А.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2018 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці № 140793 від 26.10.2017 про перерахунок пенсії;

- зобовязати управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці поновити ОСОБА_1 виплату пенсії відповідно до Закону України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсій» у розмірі 9747,77 грн., починаючи з 01 жовтня 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю розпорядження управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці № 140793 від 26.10.2017 про перерахунок пенсії, яким позивачу зменшено розмір пенсії з 9747,77 грн. до 2163,12 грн. На переконання позивача, зменшення розміру його пенсії здійснено з порушення норм пенсійного законодавства, оскільки відповідачем не вказано на підставі якого нормативно-правового акту було здійснено перерахунок пенсії, натомість зазначено довідки про заробітну плату за період роботи на території Російської Федерації, на підставі яких перераховувався розмір пенсії, видані неналежним чином (не встановленого зразка).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Проти вказаного адміністративного позову 13 березня 2017 року відповідач подав відзив на адміністративний позов, у яких просив відмовити в задоволенні позову повністю. Свою позицію мотивує тим, що під час перевірки матеріалів пенсійної справи позивача щодо правильності перерахунку пенсії з 01.10.2017 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017 року, було виявлено, що перерахунки розміру пенсії позивача за періоди роботи на території Російської Федерації проводились на підставі довідок оформлених не належним чином.

Враховуюче вище викладене, управлінням направлено запити в органи Пенсійного фонду Російської Федерації для витребування довідок про заробітну плату позивача за періоди роботи, а саме: 11.01.1999 р.- 02.04.2002 р. - ТзОВ «Альта»; 15.04.2002 р. - 01.12.2004 р. - ТзОВ «Гелайн»; 12.01.2004 р. - 01.12.2004 р. - ТзОВ «Проект - Строй Инвест»; 02.12.2004 р. - 30.05.2006 р. - ТзОВ «Неоторн»; 02.06.2006 р. - 30.12.2009 р. - ТзОВ « Реал - Гарант». А також запит для проведення зустрічних перевірок достовірності видачі довідок про заробітну плату за вказані періоди.

31.01.2018 року вх. №92/11-28-3 надійшла відповідь з Пенсійного фонду Російської Федерації про те, що ТзОВ «Реал - Гарант» знята з обліку 11.04.2011 р. у звязку з реорганізацією. Правонаступник - ТзОВ «Декор». 11.09.2012 р. ТзОВ «Декор» ліквідовано та знято з обліку.

31.01.2018 року вх. №93/11-28-3 надійшла відповідь з Пенсійного фонду Російської Федерації про те, що ТзОВ «Неоторн» було реорганізовано, правонаступник - ТзОВ «Неострой». 11.07.2011 р. ТзОВ «Неострой» було ліквідовано, документи до архівів не надходили.

09.02.2018 року вх. №117/11-28-3 надійшла відповідь з Пенсійного фонду Російської Федерації про те, що ТзОВ « Гелайн» знято з обліку 24.12.2015 року за рішенням суду. Місцезнаходження документів не відоме.

15.02.2018 року вх. №127/17-28-3 надійшла відповідь з Пенсійного фонду Російської Федерації про те, що підтвердити період роботи ОСОБА_1 в ТзОВ «Альта» немає можливості, оскільки підприємство не веде діяльність, місцезнаходження документів не відоме.

19.02.2018 року вх. №138/11-28-3 надійшла відповідь з Пенсійного фонду Російської Федерації про те, що ТзОВ «Проект-Строй Инвест» з 27.08.2012 р. ліквідована. Місцезнаходження архівних документів - не відоме.

Таким чином, до одержання актів по результатам таких зустрічних перевірок з підтвердженням достовірності сум заробітної плати, відповідачем розмір пенсії позивача обчислено за документами, наявними на дату призначення пенсії позивачу.

16.09.2018 на адресу суду позивачем було подано відповідь на відзив, в якому позивач просить позов задовольнити.

В судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м. Вінниці з 2003 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З 01.05.2017 року розмір пенсії становив 4717, 64 грн.

На виконання Закону України № 2148-YІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсій» позивачу було здійснено перерахунок пенсії з жовтня 2017 року та встановлено пенсію у розмірі 9747,77 грн.

10.11.2017 року на адресу позивача надійшов лист з УПФУ м. Вінниці, в якому було зазначено, що під час перевірки матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 щодо правильності перерахунку пенсії з 01.10.2017 р. згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-YІІІ від 03.10.2017, було виявлено, що перерахунки розміру пенсії за періоди роботи на території Російської Федерації проводились на підставі довідок, оформлених неналежним чином, тому управлінням направлено запити в органи Пенсійного фонду Російської Федерації для витребування довідок про мою заробітну плату за періоди роботи починаючи з липня 2000 року та для проведення зустрічних перевірок достовірності видачі довідок про заробітну плату за вказаний період. До одержання актів розмір пенсії позивача обчислено за документами, наявними на дату призначення мені пенсії, тобто станом на 29.12.1998 року (37 років 3 місяці 2 дня) та заробітної плати, визначеної за період з 01.07.1985 по 30.06.1990. Обчислений таким чином розмір пенсії склав 2163,12 грн.

Зменшення розміру пенсії позивачу було здійснено на підставі розпорядження 140793 від 26.10.2017 р., в якому зазначена підстава для здійснення перерахунку - через зміну надбавки.

15.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії відповідно до Закону України № 2148-YІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсій» у розмірі 9747,77 грн.

29.12.2017 року на адресу позивача надійшов лист відповідача за вих. № 196/П-2, в якому було повідомлено, що довідки про заробітну плату за період роботи на території Російської Федерації, на підставі яких перераховувався розмір пенсії, видані неналежним чином (не встановленого зразка). Також в листі було зазначено, що після надходження позитивної відповіді на запит Пенсійного фонду від 10.11.2017 року щодо достовірності видачі довідок про заробітну плату, розмір пенсії буде перераховано і проведено доплату з 01.10.2017 року.

Разом з тим, відповідачем надано для доручення до матеріалів справи відповіді Пенсійних органів Російської Федерації, а саме: №06/570 від 10.01.2018, в якому вказано, що ТзОВ «Реал - Гарант» знята з обліку 11.04.2011 р. у звязку з реорганізацією, правонаступник - ТзОВ «Декор»; №06-06-310/60 від 29.01.2018, в якому вказано, що 11.09.2012, ТзОВ «Декор» ліквідовано та знято з обліку; №06/571 від 10.01.2018, в якому вказано, що ТзОВ «Неоторн» було реорганізовано, правонаступник - ТзОВ «Неострой»; №17-04-7/1220 від 30.01.2018, в якому вказано, що 11.07.2011 ТзОВ «Неострой» було ліквідовано, документи до архівів не надходили; №12-ООППЗЛ від 19.01.2018, в якому вказано, що ТзОВ «Гелайн» знято з обліку 24.12.2015 за рішенням суду, місцезнаходження документів не відоме; №205-18-04/294 від 24.01.2018, в якому вказано, що підтвердити період роботи ОСОБА_1 в ТзОВ «Альта» немає можливості, оскільки підприємство не веде діяльність, місцезнаходження документів не відоме.

Вважаючи розпорядження УПФУ в м. Вінниці від 26.10.2017 про перерахунок пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які були досліджені в процесі розгляду адміністративної справи, суд брав до уваги такі положення матеріального законодавства.

Згідно ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно ст.5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Згідно ч. 1, 2 ст. 43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Частиною 2 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, підставою для припинення виплати пенсії, в т. ч. може слугувати належним чином підтверджена інформація про недостовірність відомостей, що містять в документах на підставі яких було призначено пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсійний орган дійшов висновку про недостовірність поданих позивачем довідок про заробітну плату за період роботи на території Російської Федерації, оскільки вони неналежним чином оформлені.

З даним висновком суд не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженому Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у звязку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до п. 2.7 Порядку, до заяви про перерахунок пенсії у звязку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Згідно п.п. 2-3 п. 2.1 Порядку, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення).

За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року (додаток 1).

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.10 Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу була призначена у 2003 році на підставі відомостей, що містяться в трудовій книжці та довідок встановленого зразка від 2001-2003 років. Також, судом встановлено, що позивачу протягом 2006-2009 років неодноразово здійснювався перерахунок розміру пенсії, в тому числі на підставі довідок про заробітну плату, виданих роботодавцями Російської Федерації.

Згідно п. 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до п. 4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

- перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

- перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

- перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформления у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; видає памятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обовязків) та завіряється печаткою управління.

На переконання суду відповідачем при призначенні позивачу пенсій у 2003 році та в подальшому при її перерахунку вживались всі необхідні дії по перевірці поданих ОСОБА_2 документів на підставі п. 4.2 Порядку. Відтак, відповідачем під час здійснення перерахунку пенсії протягом 2006-2009 років на підставі довідок про заробітну плату, виданих роботодавцями Російської Федерації не ставилось під сумнів їх оформлення.

Таким чином, органом пенсійного фонду уже було надано оцінку достовірності вказаним довідкам, а тому висновок відповідача щодо неналежного їх оформлення є надуманим та таким що призводять до порушення конституційних прав ОСОБА_1 на належне пенсійне забезпечення.

Разом з тим, слід зазначити, що відповіді Пенсійного фонду Російської Федерації жодним чином не спростовують факт роботи позивача на підприємствах Російської Федерації (ТзОВ «Альта»; ТзОВ «Гелайн»; ТзОВ «Проект - Строй Инвест»; ТзОВ «Неоторн»; ТзОВ « Реал - Гарант») у зазначені вище періоди, і також не підтверджують, що довідки, які були надані для перерахунку пенсії у 2006-2009 роках містять недостовірні дані.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що розпорядження управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці № 140793 від 26.10.2017 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy"№ 36813/97).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини, з посиланням на закріплений в законодавстві України принцип in dubio pro tributario, зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобовязання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства"(Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо зобовязати відповідача поновити виплату пенсії відповідно до Закону України № 2148-YIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсій» у розмірі 9747,77 грн., починаючи з 01 жовтня 2017 року є обґрунтованою.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративний справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта вданих повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та задоволення їх у повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ в м. Вінниці понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці № 140793 від 26.10.2017 про перерахунок пенсії.

Зобовязати управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці поновити ОСОБА_1 виплату пенсії відповідно до Закону України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсій» у розмірі 9747,77 грн., починаючи з 01 жовтня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста девять гривень шістдесят копійок), за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці ().

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (21000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1); управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці (21000, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ).

Суддя Чернюк Алла Юріївна