Справа № 345/1126/17
Суддя: Якимів Р. В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/1126/17
Провадження № 2-а/345/3/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2018 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Якиміва Р.В.,

з участю секретаря судового засідання Гладенької Л.Ф.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Завійської сільської ради, третя особабез самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним рішення Завійської сільської ради від 18.03.2016 року про дозвіл на проект відведення земельної ділянки ОСОБА_3

Свої вимоги мотивує тим, що її дядько ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.04.1996 р. користувався земляною ділянкою розміром 0,25 га на підставі рішення сесії Завійської сільської ради від 20.04.1996 р. Даний факт підтверджується також витягами з погосподарьских книг. Після смерті дядька вона постійно продовжувала обробляти дану земельну ділянку, покращуючи її якість.

Рішенням Завійської сільської ради від 18.03.2016 р. дано дозвіл ОСОБА_3 на проект відведення земельної ділянки площею 0.25 га, якою раніше користувався її дядько. ОСОБА_3 не є жителькою села, про що зазначено в рішенні.

Оскільки, позивач проживала з ОСОБА_4 та тіткою ОСОБА_5 з 1980 року однією сім'єю за адресою АДРЕСА_1, то саме вона користувалась земельною ділянкою, розміром 0.25 га для сільськогосподарських потреб, бо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через похилий вік не мали змоги працювати.

Тому вважає рішення Завійської сільської ради від 18.03.2016 р. про надання дозволу на проект відведення зазначеної земельної ділянки ОСОБА_3 незаконним і таким, що порушує її права.

Також позивач просить поновити їй термін на звернення до суду, оскільки про оскаржуване рішення вона не знала і отримала його незадовго до звернення до суду.

Третя особа без самостійних вимог подала відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову виходячи з того, що позивач не мала і не має жодного набувального права на користування вказаною земельною ділянкою та будь-яких переваг перед іншими для отримання такого права. Вона не довела, що успадкувала будь-яке майно після смерті ОСОБА_4 Також позивач звернулась поза межами законодавчого встановленого терміну на оскарження рішення органу місцевого самоврядування (а.с. 42-44).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Іван-Франківської області від 06.11.2017 р. було відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи ОСОБА_3 про закриття провадження у даній справі. Своє клопотання третя особа мотивувала тим, що позв не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суд виходив з того, що в позовній заяві позивач оскаржує рішення органу місцевого самоврядування, а відповідно до рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010 року, вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів (а.с. 54).

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали і просили його задоволити з підстав, зазначених в самому позові. Також просили стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача та третя особа без самостійних вимог в судове засідання не з'явилися з невідомих для суду причин, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду її по суті, а також положення ст. 205 КАС України, суд вважає, що справу слід розглянути без їхньої участі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що 18.03.2016 року Завійська сільська рада прийняла рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на проект відведення на земельну ділянку призначену для ведення особистого селянського господарства в с. Грабівка Калуського району площею 0,2500 га. (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6. ст. 118 Кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно із ч. 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до п. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відповідно до закону вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Враховуючи наведені норми законодавства, оскаржуване позивачем рішення Завійської сільської ради від 18.03.2016 року є законним, оскільки, прийняте в межах компетенції органу місцевого самоврядування та у спосіб, визначений законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на це положення законодавства і вимоги ч. 1 ст. 77 КАС України, яка зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, позивачем не наведено жодних доказів того, що рішення Завійської сільської ради від 18.03.2016 року про надання дозволу ОСОБА_3 на проект відведення на земельну ділянку призначену для ведення особистого селянського господарства в с. Грабівка Калуського району площею 0,2500 га порушує будь-які її права.

Зокрема, позивачем ОСОБА_1 не доведено, що вона має будь-яке передбачене чинним законодавством право на земельну ділянку площею 0,25 га, на яку надано дозвіл на виготовлення проекту відведення ОСОБА_3

З поданих позивачем документів, а саме копій витягів з погосподарської книги та копій облікової картки погосподарського обліку (а.с. 8-19) не вбачається які саме земельні ділянки належали померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Не можливо встановити де знаходились земельні ділянки і на якому праві їм належали.

Рішенням Завійської сільської ради від 20.04.1996 р.(а.с.81) , на яке посилається позивач, було затверджено акти обміру земельних ділянок жителів села Завій та Грабівка згідно додатку № 1 (а.с.82). Як вбачається зі списку жителів сіл Завій та Грабівка, в яких проведено обміри присадибних ділянок, за ОСОБА_4 згідно погосподарських книг числилось 0,52 га земель, а при обмірі виявлено 0,77 га (а.с.83-84).

Знову ж таки, в цих документах відсутня конкретизація місця розташування земельних ділянок, не наведена їхня конфігурація, не конкретизовано на якому праві належать земельні ділянки жителям сіл.

Також слід зауважити, що кількість виявлених в 1996 році у ОСОБА_4 земель - 0,77 га не співпадає з тією кількістю, яка зазначена в погосподарських книгах станом на 2011-2015 роки - 1,30 га (а.с. 8).

Таким чином, рішення Завійської сільської ради від 20.04.1996 р. з доданими документами та витяги з погосподарських книг щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть розцінюватись судом як достовірні докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Також не може слугувати підтвердженням права позивача на користування спірною земельною ділянко і факт її спільного проживання з померлими родичами ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 не належить до першого кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 А, як вбачається з довідки Завійської сільської ради від 10.06. 2015 р. (а.с. 27), у виконкомі Завійської сільської ради заповіт від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не посвідчувався.

Стороною позивача не надано суду доказів того, що вона успадкувала будь-яке майно після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, чи хоча б як спадкоємець тієї черги спадкування, яка закликається до спадкування, прийняла спадщину.

Таким чином, в суд не має підстав стверджувати про порушення прав позивача з боку відповідача шляхом прийняття оскаржуваного рішення, а тому даний позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 139 КАС України, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені останнім.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод і інтересів особи встановлюється 6-місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачу було відомо про прийняття органом місцевого самоврядування оскаржуваного рішення раніше ніж за шість місяців до часу звернення з відповідним позовом до суду. Тому з метою дотримання права особи на доступ до суду, яке гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід поновити позивачу строк оскарження рішення сільської ради до суду.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 120 ЗК України, ст. 21 ЦК України, ст.ст. 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Поновити позивачу ОСОБА_1 пропущенийпроцесуальний строк звернення до адміністративного суду.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) до Завійської сільської ради (вул. Д.Галицького, 305, с. Завій, Калуського району), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) про визнання недійсним рішення Завійської сільської ради від 18.03.2016 року про надання дозволу на проект відведення земельної ділянки ОСОБА_3

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Головуючий: