Справа № 127/28178/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/28178/17

Головуючий у 1-й інстанції: Вишар І.Ю.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

22 березня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року (прийняту у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Інспектора роти №4 БУПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Каратинського Івана Сергійовича (далі - відповідач) про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.12.2017 звернувся із адміністративним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області в якому просив скасувати постанову серії БР №648261 від 26.12.2017 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором І.С. Каратинським за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.; провадження у справі закрити.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2018 адміністративний позов задоволено.

Постанову інспектора роти № 4 БУПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Каратинського І. С. серії БР № 248261 від 26.12.2017 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення зафіксовано відеозаписом долученим до матеріалів справи.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

26.12.2017 відповідачем винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 248261 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 255,00 грн. за порушення ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно постанови від 26.12.2017 о 18 год. 40 хв. в м. Вінниці на перехресті вул. просп. Коцюбинського-Пікуса, водій ОСОБА_2 керуючи ТЗ не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 (в'їзд заборонено), чим порушив розділ 33 дод. 1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з такою постановою позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що крім наданої позивачем копії постанови в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 248261 від 26.12.2017, інших доказів, які вказували б на вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суду не надано. Також вказав, що приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача, суд дійшов висновку, що позивача неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - № 3353-XII) та пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 8.4 ПДР, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Розділом 33 ПДР України передбачені заборонні знаки - знак 3.21 "В'їзд заборонено" -забороняє в'їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8 Знак 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів"; організації відокремленого в'їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в'їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9 Табличка 7.9 "Смуга руху"; запобігання в'їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 251 КУпАП зазначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься відеозапис з відеореєстратора автомобіля поліції наданий суду першої інстанції як доказ, проте, з вказаного відеозапису неможливо встановити чи повернув транспортний засіб з просп. Коцюбинського на вул. Пікуса чи здійснив розворот на вул. Пікуса. При цьому, на вказаному відеозаписі видно як по вул. Пікуса проїжджає автомобіль сірого кольору, проте, на відео не зафіксовано номерного знаку автомобіля.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суб'єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення, а доводи апеляційної скарги відповідача викладених вище висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задоволення заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.