Справа № 820/467/18
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 р. № 820/467/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кусти Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Московський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057), третя особа - Московський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (61054, м.Харків, вул. Гв. Широнінців, 25-а) в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області про відмову в оформленні та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні в зв'язку з досягненням 25 річного віку від 09.01.2018 року за заявою від 02.01.2018 року та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області про відмову в оформленні та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні в зв'язку з досягненням 25 річного віку від 09.01.2018 року за заявою від 02.01.2018 року;

- зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 09.01.2018 року в зв'язку з досягненням 25- річного віку з поставленням на останній вільній сторінці його паспортного документа відмітки про отримання посвідки на постійне проживання в Україні;

- стягнути з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області на користь громадянина В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 1280 гривень 00 копійок здійснених ним судових витрат;

- встановити судовий контроль за виконанням ГУ ДМС України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду;

- зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач ОСОБА_3 є громадянином В'єтнаму, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Харківський області на підставі Закону України про «Імміграцію» позивачу був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 20.08.2008 року. Позивач 02.01.2018 року звернувся з письмовою заявою до Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області, якою підставі п.9 Постанови Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року просив здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 20.08.2008 року у зв'язку з досягненням 25-річного віку, надав усі документи, визначені законодавством та сплатив необхідні платежі. Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області заяву про обмін посвідки на постійне проживання в Україні та документи позивача було прийнято та надіслано до ГУ ДМС України в Харківський області для прийняття рішення. Однак відповідач в встановлений законом строк не здійснив оформлення позивачу нової посвідки па постійне проживання в Україні та відмовив у видачі посвідки. Відмову відповідача у здійсненні оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні є протиправною, у зв'язку із чим порушує права та інтереси позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені в письмовому відзиві, вважає що відповідач діяв у межах та на підставі чинного законодавства України та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа - Московський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, в судове засідання не прибула про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. На адресу суду 08.02.2018 року надала листа, в якому просила слухати справу за відсутністю представника Московський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином В'єтнаму, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Харківський області на підставі Закону України про «Імміграцію» позивачу був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 20.08.2008 року.

02.01.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області, в якій просив здійснити йому обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 20.08.2008 року у зв'язку з досягненням 25-річного віку.

Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області заяву про обмін посвідки на постійне проживання в Україні та документи позивача було прийнято та надіслано до ГУ ДМС України в Харківський області за вих. №16/23795 для прийняття рішення.

ГУ ДМС України в Харківський області листом на адвокатський запит від 09.01.2018 року № А3-1-18 повідомлено , що 09.01.0218 року рішенням ГУДМС України громадянину СРВ ВУ Хай Лінь відмовлено в документуванні посвідкою на постійне проживання в Україні.

Судом встановлено, що у зв'язку зі зверненням позивача до ГУ ДМС України в Харківській області щодо обміну посвідки на постійне проживання, працівником ГУ ДМС України в Харківській області було здійснено перевірку наявності підстав для отримання посвідки. В ході вищезазначеної перевірки були опрацьовані матеріали особової справи ОСОБА_3.

За результатами перевірки встановлено, що за обліками Головного управління значиться громадянин В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Хай Зионг, СРВ, як такий, що отримав дозвіл на імміграцію в Україну та 20.08.2008 року документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2, терміном дії - безстроково.

Рішення щодо надання дозволу на імміграцію відносно громадянина СРВ ОСОБА_3, прийнято на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», - як син іммігранта.

З матеріалів особової справи №346600 позивача вбачається, що громадянину СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано дозвіл на імміграцію в Україну у зв'язку з тим, що його батько, громадянин СРВ ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 28.08.2006 р. отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 2 статт4 Закону України «Про імміграцію» - як батько іммігранта.

В ході перевірки УДМС України в Київській області обставин щодо надання дозволу на імміграцію в Україну встановлено, що на час подачі ОСОБА_4 заяви про надання йому дозволу на імміграцію в Україну, його неповнолітня донька, ОСОБА_5 не мала статусу іммігранта, а ОСОБА_4 не перебував у статусі «батька іммігранта», і тому не відносився до категорії осіб, визначених п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

На підставі зазначених обставин УДМС України в Київській дійшло висновку про наявність підстав для скасування дозволу на імміграцію вищевказаному громадянину у зв'язку із наданням останнім неправдивих відомостей.

02.11.2017 року керівництвом УДМС України в Київській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_4.

Як вбачається із матеріалів справи ГУ ДМС України в Харківський області обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні позивачу не здійснив та 09.01.2018 р. прийняв рішення за результатами розгляду заяви позивача про відмову у видачі посвідки.

Перевіряючи оскаржувані дії відповідача на відповідність положенням ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" ( в редакції, чинній на момент видачі посвідки), посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п.3.18 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 року № 681, у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства можуть звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання. Про втрату посвідки іноземець та особа без громадянства або приймаюча сторона зобов'язані негайно повідомити орган внутрішніх справ за місцем втрати та територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем видачі, який інформує про це протягом п'яти днів ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Втрачена посвідка визнається недійсною та в разі її вилучення підлягає знищенню. Територіальний орган або підрозділ ДМС видає довідку іноземцеві та особі без громадянства про звернення із заявою про втрату посвідки (у разі відсутності довідки органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі.

Пунктами 4.1-4.6 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 року № 681, встановлено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються:1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія;2) посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі;3) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати;4) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України);5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з'являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

У разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються.

Прийняті до розгляду заяви обліковуються відповідно в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання або в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання, де в графі „Примітки" робиться запис „Обмін".

Працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання. Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки, долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

За результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки ( п. 4.6. Тимчасового порядку).

У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Згідно з п.17 Порядку, рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);6) інших випадках, передбачених законами.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідного органу ДМС про видачу посвідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням 25- річного віку.

У бланку заяви позивача від 02.01.2018 року посадовою особою ГУ ДМС України в Харківській області 09.01.2018 року зроблено відмітку про прийняте рішення - відмовити в оформленні посвідки на постійне проживання на підставі п.17 Порядку (а.с. 23).

Між тим, слід відмітити, що вказана норма передбачає відмову у видачі довідки лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що фактичною підставою для прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні позивачу було те, що відносно батько позивача громадянина В'єтнаму ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, 02.11.2017 рока прийнято рішення УДМС України в Київській області, про скасування дозвілу на імміграцію. В зв'язку з цим відповідачем зроблений висновок, що з нечинного акта не можуть виникати правовідносини між особою (позивачем) та державним органом.

Однак відповідачем не наведено належного правового обґрунтування прийнятого рішення, а також не надано доказів, які б підтверджували, що подані позивачем документи є за відомо неправдивими відомостей або підробленими документами.

Крім того, Тимчасовим порядком, не передбачено відмову у обміні посвідки на постійне проживання з підстав скасування дозволу на імміграцію одному із батьків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, суд приймає до уваги, що на час розгляду заяви позивача про обмін посвідки у зв'язку з досягненням 25 річного віку, як і на час розгляду даної справи у суді дозвіл на імміграцію в Україні наданий позивачу є чинний.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає відмову Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області в оформленні та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні в зв'язку з досягненням 25 річного віку від 09.01.2018 року за заявою від 02.01.2018 року неправомірною.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 02.01.2018 в зв'язку з досягненням 25-річного віку суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Відповідно до приписів ч.ч. 4,5 ст.242 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, обираючи спосіб захисту порушеного права суд зазначає, що задоволення позовних вимог у спосіб, який обрано позивачем, не буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, як про це зазначає відповідач у письмових запереченнях, оскільки дискреційними є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним. Отже, у такому випадку буде відсутнім факт невиконання обов'язку та, відповідно, факт порушення прав позивача.

Натомість, у даній справі відповідач зобов'язаний у разі відсутності підстав для відмови в обміні посвідки на постійне проживання прийняти рішення про проведення такого обміну. Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Отже, існує лише один правомірний варіант поведінки.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що наведені відповідачем підстави відмови позивачу в обміні посвідки на постійне проживання в Україні суперечать приписам Порядку № 251, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та, з метою належного відновлення останніх, задовольняє позовну заяву шляхом зобов'язання Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 02.01.2018 в зв'язку з досягненням 25-річного віку.

При цьому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача проставити на останній вільній сторінці паспортного документа позивача відмітки про отримання посвідки на постійне проживання в Україні є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки вказані дії є наслідком видачі нової посвідки на постійне проживання, отже обов'язок вчинити вказані дії виникне у відповідача після прийняття рішення про видачу нової посвідки за результатом обміну.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов'язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Московський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області про відмову в оформленні та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні в зв'язку з досягненням 25 річного віку від 09.01.2018 року за заявою від 02.01.2018 року.

Скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області про відмову в оформленні та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні в зв'язку з досягненням 25 річного віку від 09.01.2018 року за заявою від 02.01.2018 року.

Зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 02.01.2018 року в зв'язку з досягненням 25- річного віку.

Стягнути на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судові витрати в загальному розмірі 1410 (одна тисяча чотириста десять) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2018 року.

Суддя О.М. Тітов