Справа № 826/15023/16
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 грудня 2017 року 13:22 год. №826/15023/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Вовк І.Р.,

представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Грицаєнка Р.М.,

третьої особи - Гузя Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі - ДПІ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру в м. Києві, про визнання протиправним та скасування податко-вого повідомлення-рішення від 27.01.2016 №88-1206,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016р. представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ДПІ, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 19.10.2016, просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.01.2016 №88-1206 про нарахування земельного податку на 2016р.

Позов обґрунтовано невідповідністю оскаржуваного рішення приписам ст. 120 ЗК Ук-раїни, ч. 3 ст. 796, ст. 797 ЦК України, пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, оскільки позивач є платником єдиного податку і використовує в господарській діяльності земельну ділянку під належними їй нежилими приміщеннями у багатоквартирному будинку, шляхом надання таких приміщень і земельної ділянки під ними та прилеглої земельної ділянки у оренду, тому вона звільнена від нарахування і сплати земельного податку. Також представ- ник позивача зазначає про те, що за даними земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки, де розташовані нежилі приміщення позивача, і присвоєння їй кадастрово- го номеру не здійснювалося, а згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нараху- вання земельного податку є саме дані державного земельного кадастру.

У додаткових письмових поясненнях від 11.12.2017 представник позивача за довіре- ністю ОСОБА_5 зазначила про те, що позивач регулярно сплачує єдиний податок і експлуатаційні витрати за прибудинкову територію.

Відповідачем були подані заперечення на позову, в яких представник відповідача ОСОБА_6 просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивач зобов'язана сплачувати земельний податок під належними їй на праві власності нежилими приміще- ннями. Представник відповідача навів розрахунок податкового зобов'язання і зазначив, що пропорційна частка прибудинкової території розрахована на підставі інформації КП "Керую- ча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва". Також представник відповідача зазначив, що оскільки земельна ділянка з урахуванням прибудинко- вої території не була зареєстрована за позивачем, то вона зобов'язана сплачувати земельний податок на загальних підставах, незалежно від статусу платника єдиного податку.

Третьою особою подані письмові пояснення до суду, в яких представник третьої особи за довіреністю ОСОБА_7 зазначила про те, що державна реєстрація земельної ділянки не проводилася та про те, що позивач не зверталася для отримання витягу з технік- ної документації про нормативну оцінку землі технічного звіту, а також про те, що ставка за користування земельними ділянками фізичними та юридичними особами, право власності або право оренди на які не оформлено, встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Заслухавши представників учасників справи,дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 27.01.2016 №88-1206, яким згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України позивачу визначено податкове зобов'язання із земельного податку у сумі 14242,47 грн.

Рішеннями ГУ ДФС у м. Києві від 19.05.2016 №3584/М/26-15-10-02-16 і ДФС України від 28.07.2016 №7898/М/99-99-11-03-01-25 скарги позивача залишені без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Факт перебування позивача на спрощеній системі оподаткування визнається сторона- ми і підтверджується наявною у справі копією свідоцтва платника єдиного податку Серія НОМЕР_1 від 28.05.2012, згідно з яким основним видом діяльності позивача є надання в оренду власного нерухомого майна (70.20.0).

Факт перебування у власності позивача нежилого приміщення визнається сторонами і підтверджується наявною у справі копією нотаріально посвідченого договору купівлі-прода- жу нежилого приміщення від 03.02.2010, зареєстрований в реєстрі за №1336, витягу з Державного реєстру правочинів від 03.02.2010 №8213536, згідно з якими позивачем придба- но нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 57,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Понесення позивачем витрат на оплату комунальних послуг і витрат на обслугову- вання та експлуатацію будівлі, утримання прибудинкової території визнається сторонами і підтверджується наявними у справі копіями договору 454 від 03.02.2010, укладеного між Комунальним підприємством Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства "Хрещтик" і позивачем (Користувач), платіжних доручень про оплату позива- чем експлуатаційних витрат на протязі 2015, 2016 рр.

Надання зазначеного вище нежилого приміщення в оренду визнається сторонами і підтверджується наявними у справі копіями договору оренди нежитлових приміщень №2-ОР від 31.12.2014, строк дії якого з 01.01.2015 по 31.12.2016, акта прийому-передачі нежитлових приміщень від 02.01.2015 до цього договору, квитанції від 14.03.2016 №0.0.519661344.1. Також у договорі акті зазначено про передачу в оренду права користування земельними ділянками у розмірі пропорційно площі орендованих приміщень до загальної площі будинку та прибудинкової території.

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння податків і зборів та стосуються правомірності податкового повідомлення-рішення про нарахування позивачу земельного податку як власнику нежилих приміщень у багатоквартирному будинку, який обрав спрощену систему оподаткування.

Як визначено у пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим зако- нодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штраф- них (фінансових) санкцій та пені, у т.ч. за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку <…>.

Згідно з пп.пп. 14.1.72 і 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельним податком виз- нається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юри- дичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у корис- тування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з пп.пп. 269.1.1 і 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з п. 287.7 ст. 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землеко- ристувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення до- говору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно з п. 287.8 цієї ж статті власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У частинах 1 та 2 ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно із ст.ст. 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення ст. 377 ЦК України.

Статтею 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу XIV ПК України та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У пункті 269.2 ст. 269 ПК України також передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земель- ний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно з пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Верховним Судом України у постанові від 24.11.2015 по справі №826/14703/13-а зроблено правозастосовний висновок щодо того, чи повинна фізична особа, яка є власником нежилого приміщення, що складає частину будівлі, і власником чи користувачем земельної ділянки, за розміром пропорційної частини нежилого приміщення платити земельний податок у разі, коли фізична особа набуває статусу суб'єкта господарювання, обирає вид економічної діяльності, надання в найм (оренду) належного їй нерухомого майна та спрощену систему оподаткування, за якою земельний податок не платиться: "у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автома- тично) разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.".

Беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України, яка є обов'язковою для врахування судом при розгляді даної справи, суд дійшов висновку про те, що обрання пози- вачем спрощеної системи оподаткування і сплата єдиного податку не звільняє позивача від сплати земельного податку за земельну ділянку під нежилими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території. При цьому, за висновком Верховного Суду України, передача цього нежилого приміщення в оренду не означає, що механічно (автома- тично) разом з майном орендарю передано й обов'язок сплати податку за земельну ділянку.

З цих мотивів, а також з мотивів відсутності у договорі оренди нежитлових примі- щень №2-ОР від 31.12.2014 положень про сплату земельного податку, суд відхиляє поси- лання представника позивача на вказані докази, а також на положення ст.ст. 796, 797 ЦК України. При цьому, під час розгляду справи, суд пропонував представникам позивача нада- ти докази на підтвердження того, що земельний податок сплачувався із сум орендної плати. Таких доказів не надано, натомість у поясненнях представник позивача зазначила про відсутність обов'язку сплати земельного податку, з приводу чого суд зазначив вище.

Крім того, щодо посилань представника позивача на передачу в оренду земельної ділянки під таким нежилим приміщенням і пропорційної частки прибудинкової території, то, у даному випадку, доречними є заперечення представника відповідача про те, що використо- вуваною у господарській діяльності може вважатися земельна ділянка право власності чи право користування на яку зареєстровано за цією собою (фізичною особою-підприємцем). Відтак, оскільки земельна ділянка під нежилими приміщеннями і пропорційна частка прибу- динкової території не зареєстровані за позивачем, то відповідно відсутні підстави для вис- новку про використання цієї ділянки саме в господарській діяльності позивача.

Надані позивачем договір 454 від 03.02.2010 і платіжні доручення про сплату експлуа- таційних витрат суд не бере до уваги за неналежністю, оскільки у них відсутні будь-які відомості про сплату земельного податку.

Щодо відсутності даних в державному земельному кадастрі про дану земельну ділянку чи про користувача-позивача, то суд дійшов висновку про те, що дана обставина не звільняє позивача від обов'язку по сплаті земельного податку в силу вимог п. 287.8 ст. 287 ПК України, що узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 24.07.2015 по справі №809/442/15.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що доводи позивача і надані нею докази не спростовують наявного у позивача обов'язку із сплати земельного податку.

Щодо суми податкового зобов'язання, то, як вбачається із заперечень представника відповідача і рішення ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду скарги, відповідачем про-ведено наступний розрахунок: 17,05х4159,95х2,5х1,5х1,433х1,249х3%=14242,47 (грн.), де:

17,05 - частина земельної ділянки, на яку припадає нежиле приміщення;

4159,95 (грн.) - базова вартість 1 кв.м. землі у межах економіко-планувальної зони 65 (згідно з рішенням Київської міської ради від 26.07.2007 №43/1877 "Про затвердження тех-нічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її виз-начення" із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва");

2,5 - коефіцієнт на функціональне виконання землі (на підставі Порядку нормативної оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 №18/15/21/11, зареєстрованого в Мініс-терстві юстиції України 05.04.2006 за №388/12262);

1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки у межах економіко-планувальної зони;

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індек-сації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель";

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, згідно із ст. 289 ПК України, лист Держ-земагенства від 14.01.2015 №6-28-0 22-215/2-15;

3% - ставка податку за земельні ділянки на територіях та об'єктах історико-культурного призначення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих категорій та об'єктів (лист Міністерства культури і туризму України від 07.09.2006 №747/0/16-06, згідно з яким будинок за адресою: АДРЕСА_1, є пам'яткою архітектури, монументального мистецтва, історії місцевого значення.

При цьому, пропорційну частку прибудинкової території, на яку припадає нежитлове приміщення, розраховано відповідачем згідно з наданою інформацією КП УЖГ "Хрещатик", наданою у листі від 12.12.2011 №1549/4, копія якого міститься у справі (а.с. 121), про площу будинку (4947,10 кв.м) і площу земельної ділянки (1457,04 кв.м), локальний коефіцієнт (1,5), а саме: 57,9 х 1457,04:4947,10=17,05 (кв.м).

Правильність даного розрахунку позивачем не спростовано. Лише твердження пред-ставника позивача у додаткових письмових поясненнях про невірний розрахунок земельного податку з огляду на відсутність у справі документального підтвердження нормативної гро-шової оцінки землі, економіко-планувальної зони і інших показників (коефіцієнтів), суд вважає недостатнім аргументом для висновку про протиправність оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову і відсутність підстав для визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування.

Керуючись ст.ст. 69-71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167, 244-2 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова мо-же бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту.

Суддя Д.А. Костенко