Справа № 826/16953/17
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач : Кузьменко В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Квазар» до Міністерства юстиції України, третя особа Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Квазар» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017 ВП №55344694.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання з'явилися представники апелянта, підтримали апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, відзив на апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. видано виконавчий напис №5708, про звернення стягнення на нежилі приміщення (в літ «А») загальною площею 2672,8 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сірецька, 1-3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0 та належать Публічному акціонерному товариству «Квазар», за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. за результатами розгляду заяви представника стягувача про примусове виконання виконавчого напису №5708, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017 (ВП №55344694), якою у тому числі встановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 707 730,84 євро.

Також, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 11.01.2018 у межах виконавчого провадження №55344694 постановлено змінити назву боржника «Публічне акціонерне товариство «Квазар» на «Приватне акціонерне товариство «Квазар».

Вважаючи постанову від 08.12.2017 у ВП №55344694 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У ч. 5 ст. 26 Закону передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Приписи ч. 2 ст. 39 Закону визначають, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Наведені норми права закріплюють імперативний обов'язок державного виконавця прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження, зокрема, у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, у день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ст. 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Враховуючи, що предметом примусового виконання у межах виконавчого провадження №55344694 є вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, тобто зобов'язання, сума якого становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, саме відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомче примусове виконання виконавчого напису №5708, виданого 30.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. згідно Інструкції №512/5. (п. 4 розділу І Інструкція №512/5).

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 розділу 6 Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Оскаржувана постанова від 08.12.2017 відповідає приписам п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (надалі - Інструкція №512/5), згідно з якими постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити як мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови чітко вбачається на підставі чого остання винесена (виконавчий напис нотаріуса, поданий на виконання за заявою представника стягувача), а також з яких правових норм державний виконавець виходив під час її винесення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017 ВП №55344694 відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування зазначеної постанови.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі якщо позивач не згодний безпосередньо з виконавчим написом, на підставі якого відкрито виконавче провадження, останній не позбавлений права на його оскарження у встановленому порядку, що не є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги, а висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Квазар» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018 у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Квазар» до Міністерства юстиції України, третя особа Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 27.03.2018