Справа № 816/325/18
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/325/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом

позивача Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області
до відповідача ОСОБА_1
про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

01.02.2018 Головне управління ДФС у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області, позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, відповідач) про стягнення коштів з платника податків, який має податковий борг з орендної плати за землю, у розмірі 15522,60 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем не сплачено у строк, визначений податковим законодавством, узгоджену суму податкового боргу.

27.02.2018 та 05.03.2018 до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому ОСОБА_1 вказала, що частково погоджується із позовними вимогами позивача, оскільки період фактичного використання земельної ділянки відповідачем складає по 09.09.2016 (дата складання акта приймання-передачі про повернення орендованої земельної ділянки відповідачем власнику - Кам'янопотоківській сільській раді, у зв'язку з чим, за доводами відповідача, податковий борг з орендної плати складає - 10928,05 грн /а.с. 23-25/.

Крім того, у відзиві на позов відповідач просить суд розглянути справу без її участі /а.с. 25/.

28.02.2018 позивачем надано відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами відповідача щодо суми податкового боргу. Позивач зазначає, що платник податків у випадку виявлення помилок, що містяться у раніше поданих ним податкових деклараціях, повинен надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до уточнюючої декларації, проте, платником податків уточнююча податкова декларація не подавалася /а.с. 38-39/.

Також у відповіді на відзив позивач заявив клопотання про розгляд справи без участі представника ГУ ДФС у Полтавській області /а.с. 39/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 за клопотанням позивача замінено первісного відповідача - фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 належним відповідачем - фізичною особою ОСОБА_1.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 30.04.2004 по 08.04.2015 була зареєстрована як фізична особа-підприємець /а.с. 8/.

17.03.2015 відповідачем подано до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № по термінам сплати: 30.11.2015 - 148,87 грн, 30.12.2015 - 802,00 грн, 30.01.2016 - 793,18 грн /а.с. 11-12/.

05.05.2016 відповідачем подано до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № по термінам сплати: 05.05.2016 - 3444,00 грн, 30.05.2016 - 1148,00 грн, 30.06.2016 - 1148,00 грн, 30.07.2016 - 1148,00 грн, 30.08.2016 - 1148,00 грн, 30.09.2016 - 1148,00 грн, 30.10.2016 - 1148,00 грн, 30.11.2016 - 1148,00 грн, 30.12.2016 - 1148,00 грн, 30.01.2017 - 1150,55 грн /а.с. 13-14/.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з пунктом 287.3. статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

За доводами позивача за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 15522,60 грн.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України:

- грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);

- податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункту 14.1.175 пункту 14.1).

Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний, зокрема сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16).

Відповідно до статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків (підпункт 20.1.18 пункту 20.1); приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1); звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.34 пункту 20.1).

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

На виконання вищезазначених положень 06.10.2016 позивачем винесено податкову вимогу № 3454-17/344 на суму узгодженого податкового боргу в розмірі 10928,05 грн, яка отримана відповідачем 13.10.2016 /а.с. 9/.

Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано.

Згідно з пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Таким чином, позивач має право на звернення до суду із позовом про стягнення узгодженого податкового боргу.

Водночас надаючи оцінку доводом відповідача стосовно того, що стягненню підлягає лише сума орендної плати за фактичний період використання земельної ділянки (по вересень 2016 року) у розмірі 10928,05 грн, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 52 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до підпункту 65.10.8. пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Згідно з пунктом 287.1. статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2010 між відповідачем та Кам'янопотоківською сільською радою в особі сільського голови укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України (запис у Державному реєстрі земель від 07.07.2010 № 61) /а.с. 26-29/.

Пунктом 1 цього договору визначено, що орендодавець (Кам'янопотоківська сільська рада) на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, надає, а орендар (ОСОБА_1.) приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,10 га для комерційного використання під розміщення кафе по УКЦВЗ 1.11, яка знаходиться в с. Кам'яні Потоки на території Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області /а.с. 26-29/.

У 2016 році між відповідачем та Кам'янопотоківською сільською радою укладено угоду про розірвання договору оренди землі. Пунктом 1 цієї угоди визначено, що орендодавець та орендар прийшли до згоди розірвати договір оренди земельної ділянки від 07.07.2010, який зареєстрований у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП центр ДЗК при Держкомземі України за № 61. Відповідно до пункту 4.2 угоди датою припинення фактичного користування земельною ділянкою є дата укладення акта прийому-передачі об'єкта оренди до земель запасу сільської ради /а.с. 33-34/.

Рішенням Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 09.09.2016 № 33 припинено гр. ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою, площею 0,10 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, наданою для комерційної діяльності, та розірвано договір оренди землі, який зареєстровано у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП центр ДЗК при Держкомземі України за № 61 від 07.07.2010, за взаємною згодою сторін /а.с. 31/.

09.09.2016 між відповідачем та Кам'янопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області складено акт приймання-передачі об'єкта оренди земельної ділянки в с. Кам'яні Потоки, кадастровий номер: НОМЕР_4 /а.с. 35/.

Таким чином, право відповідача щодо фактичного користування земельною ділянкою кадастровий номер: НОМЕР_4 припинено - 09.09.2016.

Отже, відповідач має сплатити суму податкового боргу в розмірі - 10928,05 грн (по термінам сплати: 30.11.2015 - 148,87 грн, 30.12.2015 - 802,00 грн, 30.01.2016 - 793,18 грн; 05.05.2016 - 3444,00 грн, 30.05.2016 - 1148,00 грн, 30.06.2016 - 1148,00 грн, 30.07.2016 - 1148,00 грн, 30.08.2016 - 1148,00 грн, 30.09.2016 - 1148,00 грн).

При цьому суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що відповідач відповідно до положень пункту 50.1 статті 50 ПК України у випадку виявлення помилок, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, зобов'язана надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації.

Так, відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Суд зазначає, що припинення права користування земельною ділянкою не є помилкою у податковій декларації у розумінні пункту 50.1 статті 50 ПК України.

Крім того, положеннями пункту 288.1 статті 288 ПК України визначено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача, що обов'язок повідомлення про розірвання договору оренди землі законодавством покладено саме на органи місцевого самоврядування - Кам'янопотоківську сільську раду Кременчуцького району Полтавської області.

З урахуванням викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Отже, стягненню з відповідача підлягає податковий борг у розмірі 10928,05 грн.

Суд зазначає, що відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду на рік рівними частинами - по 910,70 грн на 12 місяців.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначила, що не здійснює підприємницьку діяльність, тому сума боргу є для неї значною.

Розглянувши це клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Положеннями частини четвертої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім'ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із системного аналізу вказаної статті вбачається, що розстрочення виконання рішення суду здійснюється у виняткових випадках і є правом, а не обов'язком суду, а відповідне рішення приймається судом на основі закону та власних переконань.

Необхідною умовою для надання розстрочення виконання рішення суду є наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

При цьому, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути лише конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому всі ці обставини повинні бути доведені заявником.

Водночас суд зазначає, що на підтвердження свого скрутного фінансового становища заявник не надала жодного документу, який би підтверджував таке становище.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 39461639) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) заборгованість з орендної плати за землю у розмірі 10928,05 грн на р/р 0233, одержувач: Управління державної казначейської служби України у м. Кременчуці /м. Кременчук/ 18010900, код одержувача: 37965887, банк одержувача: ГУ ДКС України в Полтавській області, МФО 831019.

У задоволенні позовних вимог Головного управління ДФС у Полтавській області щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за землю у розмірі 4594,55 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Т.С. Канигіна