Справа № 813/647/18
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/647/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами загального спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання протиправними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії відповідача в частині утримання сум податку щомісячного довічного утримання судді, виплачених позивачу за вересень-грудень 2016 року, та оподаткування щомісячного довічного утримання судді з січня 2017 року по теперішній час;

- зобов'язати відповідача виплатити безпідставно утримувані суми податку щомісячного довічного утримання за весь час його нарахування;

- визнати незаконною відмову відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплаченої допомоги на оздоровлення в 2016 році;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплаченої в липні 2016 року допомоги на оздоровлення;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту звернення до органів Пенсійного фонду України, а саме - з грудня 2017 року.

Посилається на те, що він є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання. Також, позивач є учасником бойових дій відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». З січня 2017 року відповідачем із вказаної виплати утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, чим, на його думку, порушено вимоги абз.2 підп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, в якому встановлено пільги зі сплати вказаних податків для пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Окрім того, зазначив, що в грудні 2017 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання з урахуванням виплати в червні 2016 року допомоги на оздоровлення, проте відповідачем двічі відмовлено у такому перерахунку. Наведене і зумовило позивача звернутися до суду за судовим захистом.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що 23.09.2016 року позивачеві призначено довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів». В той же час, звернув увагу, що пенсія учасникам бойових дій призначається на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». А тому, на його думку, утримання з щомісячного довічного грошового утримання позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору здійснюється відповідачем правомірно, як-то передбачено вимогами абз.1 підп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Пояснив, що положення вказаного вище підпункту не застосовуються виключно до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Між тим, додав, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому правові підстави для її врахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні. З цих підстав, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Також, відповідач у відзиві зазначив, що позовні вимоги позивача стосуються періоду з вересня 2016 року, що, враховуючи дату звернення до суду, виходить за межі шестимісячного строку звернення до суду. За таких умов наявні підстави для застосування положень ст.ст.122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України щодо залишення позову без розгляду.

Ухвалою судді від 22.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, на підставі клопотання позивача та п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд в порядку ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України за клопотанням представника відповідача вирішив допустити процесуальне правонаступництво у справі, а саме замінити відповідача, Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова, на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 23.09.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів».

Також, позивач є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.08.1997 року.

06.12.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання без відрахувань із сум виплат податку та зборів та з урахуванням виплати в червні 2016 року допомоги на оздоровлення, додавши довідку Апеляційного суду Львівської області від 23.06.2017 року №07.24/72/2017.

Згідно цієї довідки, в липні 2016 року позивачу була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу, що становить 15950,00 грн, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». В довідці також зазначено, що бухгалтерією Апеляційного суду Львівської області було утримано із цієї суми податок та збір, згідно Податкового кодексу України, та єдиний соціальний внесок в розмірі 22% від нарахованої суми, згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідач листом від 15.12.2017 року №Б-315/Гл відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку, посилаючись на те, що допомога на оздоровлення не передбачена ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» як складова суддівської винагороди, відповідно подана довідка від 23.06.2017 року №07.24/72/2017 не може бути підставою для врахування допомоги на оздоровлення до суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що на переконання позивача він має право на перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням положень абз.2 підп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (щодо звільнення від оподаткування на тій підставі, що він є учасником бойових дій) та з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, яка була виплачена позивачу в 2016 році, проте відповідачем відмовлено у такому перерахунку. Вважаючи у зв'язку із цим свої права порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (тут і далі - в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п.8.1, 8.2 ст.8, підп.9.1.2 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До загальнодержавних податків належить, серед інших, податок на доходи фізичних осіб.

У п.18 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Відповідно до підп.підп.162.1.1, 162.1.3 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, починаючи з 01 січня 2015 року платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як із джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; податковий агент.

Об'єктом оподаткування резидента, згідно з підп.163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з п.167.4 ст.167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

У 161 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України закріплено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до підп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

В свою чергу, частинами 1, 2 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 14.12.2011 року №18-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

Таким чином, Законом регламентовано право судді у відставці обрати вид соціального забезпечення, а саме - пенсію або щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суд звертає увагу, що згадувані виплати є різними формами соціального забезпечення осіб, мають різну правову природу і підстави для призначення.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що щомісячне довічне грошове утримання не є тотожним пенсійним виплатам, у зв'язку з чим законодавцем здійснено відокремлення пенсій від щомісячного довічного грошового утримання - мається на увазі щодо пільг, передбачених абз.2 підп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено та й не заперечувалось сторонами у заявах по суті справи, що позивачем як суддею у відставці було обрано вид соціального забезпечення - щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується йому у розмірі, що перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а отже, з огляду на положення абз.1 підп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. Відповідач у даному випадку набуває статусу податкового агента.

Отже відповідач, здійснюючи відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору із щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, в т.ч. і Податковим кодексом України.

А тому, позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача в частині утримання сум податку щомісячного довічного утримання судді, виплачених позивачу за вересень-грудень 2016 року, та оподаткування щомісячного довічного утримання судді з січня 2017 року по теперішній час задоволенню не підлягають. Відповідно, відсутні і підстави для зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, оскільки цьому має передувати визнання його рішень, дій чи бездіяльності протиправними, що в межах спірних правовідносин судом не встановлено, а позивачем не доведено.

Аргументи позивача стосовно того, що у нього наявний статус учасника бойових дій, а тому на підставі абз.2 підп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України отримуване ним довічне щомісячне грошове утримання не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як було зазначено вище, позивач скористався своїм правом на обрання з числа можливих видів соціального забезпечення саме щомісячного довічного грошового утримання, а в порядку абз.2 підп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України від оподаткування звільняється лише пенсія, отримувана, зокрема, учасником бойових дій, а не щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, який має статус учасника бойових дій.

При цьому, суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року у справі №1-6/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України абзац перший підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Однак суд звертає увагу, що вказана норма втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, проте станом на день виникнення спірних правовідносин вона була чинною та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області мало правові підстави для утримання з щомісячного довічного грошового утримання позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Посилання позивача на те, що пенсія і щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є тотожними поняттями, суд не враховує з підстав, наведених вище.

Щодо тверджень позивача про те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до структури заробітної плати та, відповідно, повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, суд відзначає наступне.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

З аналізу змісту ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» слідує, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Це означає, що у випадку призначення позивачеві пенсії перевага б надавалася спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в силу яких, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

У даному ж випадку, позивач обрав довічне грошове утримання судді у відставці, яке йому і було призначено.

Суддівська винагорода складається виключно з посадового окладу та визначених у ч.2 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доплат.

При цьому, вказана правова норма розширеному тлумаченню не підлягає.

А тому, враховуючи, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, то правові підстави для її врахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 року (справа №738/1343/17) та від 20.03.2018 року (справа №749/951/17).

У зв'язку з цим, суд вважає, що відмовляючи позивачеві у перерахунку розміру його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку про правомірність дій відповідача та, відповідно, необґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання незаконної відмови відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення та зобов'язання відповідача здійснити такий перерахунок.

Суд не враховує посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005, від 03.06.2013 року №3-рп/2013 та від 08.06.2016 року №4-рп/2016, оскільки їх зміст не стосується включення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної оплачуваної відпустки у складову суддівської винагороди та розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці. Відтак, такі не можуть бути застосовані судом до правовідносин, що склалися.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що виникнення права на перерахунок щомісячного довічного грошового отримання нерозривно пов'язане із фактом звернення особи за таким перерахунком.

Оскільки позивачу відмовлено в проведенні перерахунку 15.12.2017 року (згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.12.2017 року №Б-315/Гл), тому, суд приходить висновку, що даний позов подано в межах строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання протиправними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії, слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 52, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту судового рішення складено в одному примірнику 27.03.2018 року.